30 



Nego koja korist, kad su početkom XIX. stoljeća poplavili 

 svijet kojekakvi filozofsko-spekulativni sistemi i t. zv. prirodna 

 filozofija; kad su se ozbiljni ljudi od nauke, mjesto da trijezno 

 razmišljaju o dojakošnjim ekzaktnim stečevinama i da ih dalje 

 unapređuju, voljeli natjecati u ki-ojenju na oko mudrih a za 

 pravo do kraja praznih fraza. Tada je i „pathologia animata", 

 zasnovana na zdravoj, realnoj bazi, pod snažnim utjecanjem i 

 autoritetom apstraktne filozofije morala zaspati, da se na sreću 

 opet probudi u četrdesetim godinama minuloga stoljeća. 



Tri su važna momenta tome njezinomu uskrsnuću prethodila. 

 Najprvo u Evropi kolera a u orijentu kuga, koja je i Evropi 

 prijetila — oboje dalo je povoda, da se razmišlja ozbiljno o 

 uzrocima tih pošasti. Drugi je momenat bitno poboljšanje mikro- 

 skopa konstrukcijom ahromatičkih leća, i po tome mogućnost 

 tačnijega izučavanja mikroba, s kojim je naročito ime E hren - 

 bergovo za uvijek skopčano. I napokon to, što je davno za- 

 boravljena opstojnost, da je kontagioznome „svrabu" uzročnik 

 živo biće, na novo konstatirana i, rekao bih, sankcionirana kao 

 nepokolebiva istina za sva vremena. 



Kako su spomenuta tri momenta prethodila uskrisenju 

 „pathologiae animatae", tako su ju faktično na nov i trajan život 

 probudile tri naučne publikacije; a što dvije od njih sadrže, 

 danas je i za sva će vremena ostati istina. 



God. 1837. javlja Donne, da u sifilitičkim čirovima ima 

 „vibrijona", dakle bakterija. Odmah u slijedeću godinu pada zna- 

 meniti obret Bassijev, da je hifekcioznoj i kontagioznoj bolesti 

 svilčevih gusjenica, t. zv. muška r d i n i, jedini i specifični uzročnik 

 jedna gljiva, čijim se sporama životinje smilonosno inficiraju. 

 Napokon konstatiraju, također l(So7., Schwann i Gagniai-d- 

 Latour, da su elementi kvasa, što ih je već Leeuwenliöck 

 poznavao, živa bića i jedini uzročnici vrijenja šire i piva. 



To su markantne točke u historiji nauka o infekciji. Redaju 

 se za njima i drugi interesantni obreti. Schönlein primjerice 

 otkriva gljive kod favusa (1839), Langenbeck i dr. (iste go- 

 dine i kasnije) onu kod „šora", Gruby upoznaje mikotičnu narav 

 „trihofitija", Eichstädt studira (184().) u istom smjeru piti- 

 rijazu, a brojni drugi istraživaoci nalaze živa bića kod koje- 

 kakih afekcija, na pr. kod kolere, tifa, raka, tuberkuloze. Sve to 

 pada baš pod kraj tridesetih i u početak četerdesetih godina mi- 



