34 



stajalištu, i volio s pomoću nekoga „upalnoga ili septičkoga 

 zimoida", dakle kemijski, tumačiti infekciju. 



Premda je najkompetentniji sudac, botanik F. C. o h n, svom 

 energijom branio specifičnost bakterija, doprinoseći za to neobo- 

 rivih dokaza, i premda su kod daljih dviju infekcioznih bolesti 

 nađene sasvim karakteristične bakterije, naime kod bedrenice 

 po Poli ender u. Brau eli u, Delafondu i Davainu, a kod 

 rekurentne groznice po Obermeieru — našlo se je ipak još 

 uvijek protivnika, koji su iznosili kojekake prigovore protiv nauka, 

 da su mikrobi uzročnici kužnih bolesti. Na mene čini dojam, da 

 su neki od tih prigovora onako — što hi Nijemac rekao — „aus 

 der Luft gegriffen", dok neki drugi nijesu nego sofisterije, za 

 koje se možeš natezati, dok te je volja. Pravičnosti za volju valja 

 ipak i to konstatirati, da neki naučno osnovani prigovori ipak 

 još nijesu do kraja bili uklonjeni, i da faktično Henleovi 

 postulati gotovo za sve kužne bolesti nijesu bili do kraja ispu- 

 njeni. A definitivna odluka o znamenovanju bakterija kod in- 

 fekcije kulminirala je još sveudilj u pitanju, ima li doista speci- 

 fično karakterizovanih bakterij a, k o n s t a n t n i h bakterijski li 

 vrsta? 



Definitivno riješenje toga pitanja za sva je vi-emena usko 

 skopčano s imenom Roberta Ko eh a. U prvoj svojoj i-adnji o 

 „bedrenici'' (1876.) (U Gohnovim Beiträge zur Biol. d. Pflanzen) 

 dokazuje etiologijsko znamenovanje antraks-bacila kod te bolesti 

 upravo na klasičan način, a g. 1878. doprinosi neoborive dokaze 

 {u radnji: Unters, üb. die Aethiol. d. Wundinfekt.-Krank.), da su 

 kao kod bedrenice, tako i kod razhčnih eksperimentalno kod ži- 

 votinja izazvanih pijemičkih i septikemičnih bolesti shuiovite kon- 

 stantne bakterijske vrste uzročnice tih procesa. Koch tom pri- 

 likom eks])erimentalno pokazuje, kako životinjsko tijelo može po- 

 služiti za to, da se iz smjese različuih bakterija dol)ije čista 

 kultni- a neke određene patogene vrste, koja je naime jedina 

 podobna, da živi i da se umnaža u dotičnom životinjskom tijelu. 

 A K o c h u isto doba pokazuje i to, kako se na pr. i dvije različne 

 patogene vrste dadu jedna od druge odijelili u životinjskom tijelu. 

 Na pr. : bacili mišje septikemije i mikrokoki nekroze vegetiraju 

 zajedno u tijelu bijelih miševa; precijepe li se u tijelo polj- 

 skoga miša, ostaju na životu i dalje se množe samo mikro- 

 koki nekroze, tako da ih napokon imamo u čistoj kulturi. 



