Da li je bila gora zagrebačka oleđena i kako je 

 postala zagrebačka terasa. 



Predavanje u mjesec, sastanku hrv. naravos. društva dne 17. svibnja 190G. 



toj ĆU temi govoriti jesenas u geografijskom društvu u 

 Budimpešti, kada budem raspravljao o odnošaju gore zagrebačke 

 s prama sistema Alpa i spram Balkana. 



Međutim sam naišao u ^^Planinaru" od god. 1905. na 

 člancić prof. H. Hranilo vica s naslovom „Crtice iz poluzabo- 

 ravljenoga kraja", u kojem članku čitam na str. 6. odozdo ovo: 



;,Poduzeta su istraživanja, da pokažu, kojoj geološkoj dobi 

 pripada ovo tresetište (naime Topusko) i kojim vrstama njegovo 

 bilje. Ako pripada dobi oleđenja Evrope, to bi tu našli novih 

 razloga istinitosti Pilarove nauke o oledenju zagrebačke gore . . . 

 Pilarova nauka u nas nije općenito prihvaćena. Prof. Gorja- 

 nović dapače drži, da ju je posve oborio. Tomu nije tako. 

 Moje je mnijenje da je genijalni Pilar, koji je neizmjernom mar- 

 Ijivošću prikupljivao građu, prije no što je izašao sa svojim 

 zaključcima, imao i tu pravo, jer brežuljci podno zagrebačke 

 gore ne mogu se inače protumačiti, nego sudjelovanjem lede- 

 njaka (glečera). To mi je mnijenje ustvrdilo i nalaz Epimedija 

 isprutane kami baš u predjelu (Remete), gdje i Pilar nalazi do- 

 kaze za svoje nauke". Namah ću da spomenem, da svi ti na- 

 vodi prof. Hranilovića u koliko se tiču oledbe gore zagrebačke, 

 ne imaju nikaJcove znanstvene podloge, a da bi bili podobni oboriti 

 moje, jur u spisima bečkoga antropološkoga društva godine 1901 . 

 objelodanjena fakta, koja govore jasno proti oledbi gore zagre- 

 bačke. Okolnost, da se na južnom rubu gore zagrebačke nalazi 

 paraklaza, pak da su pribrežja podno gore zagrebačke taloži to 

 stajaćih voda to potoka : tako su jasne i neobonve činjenice, da se 

 upravo čudim, kako je prof. Hranilo vi ć na gornje svoje izvode 

 došao, kad se je mogao tako lasno osvjedočiti o posvemašnoj neis- 

 pravnosti svojih tvrdnja na periferiji grada, gdje je terasa evo na 



