2S5 



Rieke upućuje nas na zaključak, da kobci sjevero-zapadnoga hr- 

 vatskoga visoèja slicćii pred zimu u znatnom broju na obale i 

 otoke Jadranskoga mora, odakle se opet u rano proljeće vraćaju. 

 Zato i najveći dio primjeraka ove kolekcije pada u mjesece stu- 

 deni, prosinac, siečanj, veljaču i ožujak. Na ljetne mjesece jedva 

 dolazi koji primjerak. Najbrojniji je mjesec prosinac (2 5 pri- 

 mjeraka), na koji odpada polovina Čitave kolekcije (49 primjeraka). 

 Podatci za mjesec prosinac bivaju zanimiviji, naglasim li, da je 

 od zbroja 25 četiri petine mužjaka (19 5)' ^ tek jedna 

 petina ženka (5 9)i ^^^ ^ primjerak nije po spolu označen. 

 Ova činjenica je ponovni dokaz, da su oba spola jednako pod- 

 vržena lutanju, te ujedno s nova potvrdjuje iznesene podatke o 

 gornjoj Podravini. Izp. : „Das Männchen sieht man selten im 

 Winter, weil es sich da tiefer in die Wälder zurück- 

 zieht . . . Im September, Oktober, wie auch im März 

 und April sieht man die Männchen am häufigsten, aber doch 

 sparsamer als die Weibchen". (Naumann, 254.) Čini se, 

 da je baš okolica grada Rieke glavno područje ograničene 

 tr ansmigracij e za sjevero-zapadno hrvatsko visočje. U oko- 

 lici Bakra, Kraljevice, Crikvenice, Selaca, Novoga i Senja A. 

 nisus (L.) nije ni iz daleka tako česta zimska pojava. Suglasno 

 piše mi profesor M. Marek, da je u Senju, iznimno jeseni 

 godine 1901. motrio nešto više kobaca i da nije u onom 

 kraju nikad gniezda nahodio. (Pismo od 25./5. 1905.) 

 Još redja je naša ptica duž Adrije, podno kršnoga gologa Velebita, 

 gdje manjkaju neobhodno potrebiti uvjeti za njenu eksistenciju. 



S obzirom na kolekciju grada Zagreba, iztičem, da je ko- 

 bac zimi, kako na periferiji grada, tako i u središtu, običajna 

 ptica. Tko pozorno oko sebe motri, zateći će ga u to doba u 

 svim djelovima grada, gdje ima ovećih vrtova, perivoja, nasada 

 (naročito u gornjem gradu u području uhcà, što graniče s Tuš- 

 kancem). 



Da upodpunim svoje navode o perijodi solitarnoga lutanja 

 za naše krajeve, pregledao sam i popisao i one primjerke, što 

 su muzeju prispjeli od početka g. 1901. do kraja g. 1906. Premda 

 je njihov sveukupni zbroj neznatan (samo 23 primjerka), ipak 

 nam predočuju one iste odnose s obzirom na trajanje lutanja, 

 što sam ih netom razložio. S toga ću i ovu skupinu kobaca pri- 

 kazati tabelarno i razvrstati ju prema mjesecima, kad su poje- 

 dini primjerci stigh. 



