291 



gdjegod, sam boravio, dosta malo vidio, a gniezda nisam ni- 

 kada nalazio". (M. Marek, u pismu od 26. /5. 1905.) 



,,Za svojega višegodišnjega boravka u ovom kraju (Doljnjem 

 Miholjcu) nisam opazio, da bi kobac gniezdio, već samo ob zimu 

 na proletu dolazi." (Vlastel. nadlovac Josip Kasper; u pismu od 

 i>7./o. 1905. 



,,Premda već lovim 25 godina, još nijednoć nisam našao 

 gniezdo kobca ptičara. Što se napose tiče ovoga kraja (Virovi- 

 tice), propitao sam se u više lugara, koji nisu kobčevo gniezdo 

 nigda našli". (Kr. kot. predstojnik M. Kramarić, u pismu od 

 9./6. 1905. 



Posljednja dva referata su to znatnija, jer potiču iz virovi- 

 tičke županije, za koju sam ustanovio najminimalnije numerično 

 razprostranjenje. 



Kao gnjezdište ne odabire kobac nikad prastare visoke šume 

 (Hochwald), nego redovno gusfe mlade mračne šume (Stangenholz) 

 od 15 do 20 god., koje ne nadmašuju visinu od 15 m. Prema 

 tomu počiva i gniezdo na mladom stablu, redovno u visini 

 od 4'5 — 8 m, (iznimno nešto niže ili nešto više). Ovo je norma, 

 koja pozna i iznimke. Od 37 meni poznatih gniezda, samo su 

 tri divergirala: jedno u Podšišju (697 m) blizu Gerova, druga 

 dva na brdu Palučak (300 m) u Krndiji. Sva tri stajahu 

 na n i z k o j staroj b u k v i u t. zv. liošii (stari panj s mnogo 

 vrhova), da bi se i malo diete moglo popeti. Naučna tvrdnja, po 

 kojoj kobci navijaju gniezda samo na mlado drveće gubi dakle 

 od svoje apodiktičnosti. Samo gnjezdište redovno se nalazi na polo- 

 žitoj bočini, u jarku, a u blizini malih progalina, prosjeka, zapuštenih 

 ili polaženih puteljaka, kolnika, potočnih korita, vododerina, na- 

 ročito rado u blizini samotnih šumskih naselja, planinarskih kuća, 

 lugarnica, ugljenarskih i pastirskih koliba. Ovo je praktična uredba 

 vitalnih interesa naše ptice u doba nidifikacije. Na takvim svje- 

 tlijim mjestima ima šikara, gdje se legu i zadržavaju sitne ptice, 

 a ima i mlade živadi, naročito piHća, koje osobito voli. Pilićar 

 (Petrinja, Gradište); pišćetar (Gerovo). uredba je to praktičnija, 

 što je leglo dosta brojno, pa bi roditelji teže nasmogli dosta 

 hrane, da se od gnjezdišta predaleko zapućuju. Najvrednija je 

 uredba u doba inkubacije, i kratko vrieme iza nje, u kojem 

 samo mužjak obskrbljuje lovinom i ženku i mlade. Ovako je 

 razumljivo, zašto sam g. 1906. u nedalekoj okolini lugarnice na 



