Zašto se prapor (Loess) vertikalno otkida? 



Poznato je, da je Richthofen kapilarnu teksturu pra- 

 pora smatrao povodom, da se isti otkida u vertikalnim ma- 

 sama. Ta je pak kapilarna tekstura postala tim, što je prapor 

 prepleten finim vlaknatim korjenčićima biljki. Ovi su korjenčići 

 prevučeni vapnom i tako u neku ruku naliče finim kanalićima, 

 koji teku pretežno okomito, osim tamo, gdje se korijeni razgra- 

 njuju, pa gdje se te cjevčice onda pod šiljatim kutom razilaze. 



Iskustvo, što sam si ga stekao ne samo kod prapora već i 

 inih tvorevina slične konsistencije, poučilo me je, da vertikalnomu 

 otkidanju prapora nije uzrok pomenuta kapilarna tekstura, jer 

 bi se prapor i bez one teksture vertikalno odlamao, kako to 

 doista i čine ine tvorevine slične konsistencije, bile one kojega 

 mu drago porijetla. 



Za suh pijesak primjerice znademo, da se od neke odre- 

 đene strmine dalje raspuzne — rasiplje. Ali, ako je pijesak vlažan, 

 pa tako postane donekle akumulatom, tad će se i pijesak u većim 

 više manje suvislim masama otkidati. Slično možemo viditi i 

 kod vlažnoga brašna. 



Idemo li kraj dublje erodiranih potoka ili rijeka, kojima 

 obale sastoje od pjeskuljasto glinenih masa, dakle od shčnih 

 akumulata kako je to prapor, to ćemo vrlo često opaziti puko- 

 tine, koje teku više manje usporedno s rubom obale. Ti su ru- 

 bovi obično gotovo okomiti, a to baš poradi otkidanja one 

 više manje potprane obale. Takovo se odlamanje rahlih akumu- 

 lata događa i bez potpiranja, ako je naime baza ovakove mase 

 pijesak ili šljunjak. Odstranjenjem potonjega (osipavanjem ili oru- 

 šenjem), bude ona zemljasta ili rahla glinena tvorevina, što no 

 leži u gredi onome sipkome materijalu, više manje slobodna, dok 

 se konačno uz nastale pukotine ne odlomi. 



Pred selom Bijenik sjeverno sv. Duha kod Zagreba urezana 

 Je cesta u žuti pliocenski nešto glineni fini pijesak slične konsi- 



