319 



Vanleginu*), pošto u burno ovo doba strepeći pred smrću, ne 

 imaju nikakova čvrsta branika, da si u njemu zaklone glavu i 

 spase imutak", zamoliše kralja, da im pokloni rečeni prostor. 



Saslušavši kralj kaptolsku molbu, odredi, (na 11. septembra), 

 da je kaptolu slobodno na zagrebačkom Grad-bctu uzeti si onoliko 

 zemljišta, koliko im bude dostatno za zajedničku tvrdu; odredi 

 i to, da na onom prostoru, što će ga kaptol preuzeti, mogu i 

 neki bogatiji kanonici sagraditi o svojem trošku posebne kule, 

 koje mogu i oporučiti baštinikom il nasljednikom, ali tako, da 

 ih nikada ne otuđe ispod kaptolske vlasti. 



Sačuvala nam se listina spram svršetka XIV. vijeka (g. 1302.), 

 u kojoj je ubilježeno, kolik je bio zemljištni prostor ove kaptolske 

 utvrde, naime: od istočnoga njezina rta prema jugu trideset i 

 tri hvata „kraljevske mjere", a od sjevernoga njezina rta spram 

 zapada, (gdje bijahu Nova Vrata), petnaest hvati, jedan lakat i 

 pò, dakle oko 496 četvornih hvati. — Ovu utvrdu ili kulu, jer 

 ju sagradili popovi, prozva narod „Popov turen'', a onu dol 

 ispod nje do potoka Medvešćaka „Popov dol". 



Podigavši kaptol Popov turen, pol vieka mirno ga uživao, 

 ali kad godine 1292. kralj Andrija III. za borbe o prijestol s 

 anžovinskom kućom, da si u zagrebačkoga kaptola steče moćnu 

 podporu, doznačio mu cjelokupnu gradsku pijacovinu i maltarinu, 

 a pošto se ovim darom nađe uvrijeđenom gradska općina, to od 

 ovo doba nastadoše trvenja medju općinom i kaptolom, da, grad- 

 ska je općina i ozbiljno nastojala o tom, da istisne kaptol iz 

 Popova tornja, pak si već i neki gractanin upravo na kaptolskom 

 zemljištu tik Popova turna sagradio i vlastitu kuću, koja je ondje 

 stojala do god. 1339., kad no na 28. aprila, izmiriv se kaptol sa 

 gradskom obćinom i sklopiv međusobnu nagodu o pijacovini, 

 stavi u nju i ovaj uvjet, da gradska općina za petnaest dana 

 odstrani pomenutu kuću sa dvorišta Popova tornja, pak da kaptol 

 opet nepovrijeđen posjeduje ovu svoju utvrdu. 



Ali kad se prema svršetku XIV. vieka, nakon smrti Ljude\'ita I. 

 (g. 1382.), pokrenuo pokret na slavenskom jugu, a tim se po- 

 cjepkao narod u dvije stranke, u dva međusobno ratujuća tabora, 



*) Valengin, Valeginn, u koliko znademo, bijaSe godine 1200. za- 

 grebački veliki župan, a već u listini slavonskoga vojvode Kolomana 

 od god. 1226. spominje se medju svjedocima: „A^aleginno bano". — Ku- 

 kuljević: „Jura I. XLIII." 



