82 



razvoja (ontogenije), pri analizi regeneracije, naslijeđa i t. đ. Na 

 taj način su mnogi postali vitalistima (H. Driesch, Joh. Reinke, 

 G. Wolff. K. G. Schneider i t. d.) 



Osobito je važan za pojavu neovitalizma bio je darvini- 

 zam. Pokušaj Darwinov svrsi shodnu građu i funkciju organizama 

 na jednostavan, naravni način rastumačiti, iznio je opet na tapet 

 već i prije diskutirano (ali u vitalističkom smislu riješeno) pitanje 

 o porieklu svrsishodnosti kod organizama. U prvom zanosu držalo 

 se općeno, da je darvinizmom problem o descendenciji i svrsi- 

 hodnosti kao jednim udarom riješen i to mehanistički : varijacije 

 su dane (odkuda dolaze, to se nije mnogo pitalo), a selekcija je 

 sasvim prirodan vanjski faktor. To je bio za mehanizam pravi 

 triumf, nije bilo više problema bioloških, koji se ne bi bar u 

 principu dali rastumačiti. Vitalizam nije smio ni da pisne. Međutim 

 nije dugo potrajalo, pa se i reakcija pojavila. Mehanisti su u svojoj 

 obmani sami predaleko išh (tipičan primjer: E. Haeckel) i time 

 reakciji na ruku išli. Neodoljiva kritika je darvinizam ili nauku 

 o selekciji znatno podrezala. Pomalo se nailazilo na pogrješke 

 darvinizma i zadavalo je mehanistima mnogo posla dopunjujućim 

 teorijama darvinizam uščuvati (A. Weismann, W. Roux). Ni te do- 

 punjujuće teorije nisu mogle darvinizma na staroj visini uzdržati. 

 Roux je princip selekcije prenio na pojedine dijelove unutar 

 individua, a Weismann čak na hypoteticke jedinice unutar jedne 

 stanice. Time je stvar samo dalje pomaknuta, ali nije rastumačena, 

 a hipotezu je zapala još veća uloga. Ako i nije darvinizam sasvim 

 propao, ipak je od svoje vrijednosti vrlo mnogo izgubio. Konsta- 

 tiralo se, da selekcija samo u određenim slučajevima igra ulogu i 

 to negativnu time, što eleminira ono, što je nesposobno, ali posta- 

 nak oblika, njihovu svrsishodnost selekcija (u prirodi) ne može rastu- 

 mačiti. Na njezino su mjesto metnuti drugi faktori (izravna adap- 

 cija, mutacija, ortogeneza i t. d.). Mehanisti su prisiljeni uzeti, daje 

 svrsishodnost, u kohko je priznavaju, prvotno svojstvo svake žive 

 tvari, jer da plazma nije od svojega postanka (prapostanak, „Ur- 

 zeugung") tako građena, da na vanjske podražaje svrsishodno 

 odgovara, da se umnaža i hrani, ne bi se ni održala, a kamo li 

 tako raznoliko razvila. A kad se pomisli, koUko je mogućih spojeva 

 dano kombinacijom poznatih elemenata, onda se mora priznati 

 principijelna mogućnost, da su uz eliminaciju nesposobnih i to- 

 liki sposobni spojevi postali. No time se svatko ne zadovoljava 



