83 



i dok se jedni trude, da nađu način, kako bi te probleme po 

 staroj metodi priveli riješenju ili da prepuste riješenje posljednih 

 pitanja filozofiji i psihologiji, nastoje drugi od tih slabih strana 

 mehanizma živiti i na svoj način sve te probleme riješiti, osla- 

 njajući se djelomično na stari vitalizam. Mnogima je od tih 

 glavni problem : svrsishodnost organizama, a kako ga rješavaju, 

 čuti ćemo u slijedećem. 



Vitalisti ne čine jednu homogenu grupu, stanovitu struju. 

 Gotovo svaki vitalist ima svoje mišljenje. Svima je samo jedno 

 zajedničko: da odriču mogućnost život na osnovi i metodi anor- 

 ganskih prirodnih nauka razumjeti. Malo ih ima među njima, 

 koji su išli i dalje od odricanja i pokušali pozitivno djelovati, a 

 samo je jedan, koji tvrdi, da ima i dokaza za samostalnost (auto- 

 nomiju) života (H. Driesch), međutim su i njegovi dokazi, kako 

 on kaže isključujući dokazi („Ausscliliessungs-Beweise") i indicija, 

 a osnivaju se na sadašnjem neznanju, a nijedan mehanist ne 

 tvrdi, da sve zna. Sada ćemo redom mišljenja najznatnijih neo- 

 vitalista raspraviti. 



Dri es eh nije od početka svoje naučne djelatnosti bio vi- 

 talist. Rezultate jednoga te istoga eksperimenta je Driesch najprije 

 mehanistički tumačio, a poslije ih je upotrijebio kao osnov i do- 

 kaz za autonomiju života (vitahzam). Radi lakšega razumijevanja 

 njegove nauke opisat ću njegov pokus, koji je izveo na jajima 

 morskoga ježa. Iz oplođenoga jajeta postaje životinja time, što se jaje, 

 koje jednu stanicu pretstavlja, mnogo puta dijeli i pri tome uzima 

 oblik, koji je karakterističan vrsti, kojoj to jaje pripada. Dakle iz 

 jednoga jajeta postaje jedna životinja. Po Weismannovoj teoriji 

 se pri tome dijelenju („brazdenje") i sposobnosti jajeta dijele t. j. 

 poslije prvoga dijelenja imamo dvije stanice, od kojih svaka samo 

 polovicu organizma iz sebe razvija i to lijeva stanica (blastomera) 

 lijevu polovicu životinje (u tome slučaju: ježa), a desna desnu 

 polovicu. Sto dalje dijelenje napreduje, to više bi se sposobnosti 

 porazdijelile na razne stanice (diferenciranje). Driesch je prve dvije 

 stanice (blastomere) zametka odijelio jednu od druge. Umjesto 

 da se (po teoriji Weismannovoj) otuda razviju dvije polovice 

 ježa (njegove larve) dobio je Driesch dva potpuna, ah od nor- 

 malnih za polovicu manja organizma. Isto tako je Driesch iz jedne 

 (izolirane) od prvih 4 pa i 8 stanica (blastomera) dobio potpune, 

 ah prema razmjeru umanjene organizme. Time je bila teorija 



