86 



u kakvom odnošaju stoji entelehija prema tvari; on kaže: tvar 

 je „forma accidentalis" a entelehija „forma substantialis" ; što 

 sve mora entelehija da bude! 



Osim prije spomenutoga primjera ekvipotencijalnoga si- 

 stema iznio je Driesch još neke druge primjere: svrsi shodne 

 kretnje na temelju sjećanja, regulacija iza ozlede mozga i t. d., 

 koje zove dokazima" za autonomiju života. Ne treba tek da 

 spominjem, da je sa strane mebanista (n. p. Jensen) dokazano 

 za većinu tih primjera (dokaza), da se u principu (ako za sada 

 i ne skroz) mogu i na mehanistički način rastumačiti. Međutim, 

 ako se s vremenom pokaže (što za sada još nije), da je meha- 

 nistički put kriv, sigurno će ga biolozi ostaviti, jer tako jedno- 

 strani, nisu kao što Driesch za njih tvrdi. Takovih dokaza, kakve 

 je Driesch iznio, moglo bi se stotinama iznijeti, čim se na Drie- 

 schovo stanovište stane; tim lakše, što Driesch historičku me- 

 todu (izučavanje filogenije) sasvim zabacuje. Mnoge pojave i či- 

 njenice (organizacijone karaktere, rudimentarne organe i t. d ) ne 

 možemo razumjeli (bar sa mehanističkoga stanovišta, a da ni sa 

 vitalističkoga (Drieschovog) ne postaju razumljivima, to je jasno, 

 (ali Driesch se na to ne obazire), ako ne uzmemo obzir na filo- 

 genetski razvoj. Baš u toj činjenici, što Driesch tu historičku me- 

 todu oštro osuđuje i zabacuje, vidi se sva protivnost obih stano- 

 višta. Driesch ne pita odkuda živa tvar, odkuda jaje, nego, kako 

 iz jajeta organizam postaje, to mu je glavni problem (Formbildung) ; 

 iz čega se sastoji ta životna tvar, za Driescha je sporedno pitanje. 

 To je, nalazim, jednostrano i zato moramo vitalizam bar u 

 takvoj formi odbiti od sebe. Driesch kaže, da je svako tumačenje 

 („Erklärung") samoobmana, pa zato možemo po volji konstante 

 postavljati t. j. izvoditi ih iz danih svojstava. Ko tako misli, taj može 

 po volji entelehije postavljati. Driesch dokazuje, da je vitalizam 

 logički moguć; pa dobro neka bude, aU iz toga dalje zaključivati, 

 da je vitalizam i jedino mogući način shvatanja živoga, znači su- 

 više daleko ići ili ono, što Driesch za mehanizam kaže, t. j. da 

 je dogmatičan. 



Još jedno pitanje treba sa Drieschova stanovišta rasvijetliti : 

 odnošaj entelehije prema psihičkim funkcijama. Jasno je, da 

 je vitalistu već unaprijed to pitanje lakše raspraviti, nego 

 mehanistu. Ima dosta autora, koji su, što se tiče vegeta- 

 tivnih funkcija organizama, mehanisti, a kad se pređe na pi- 



