w 



teoremu, kako i biolog može polazeći sa svojih opažanja na pri- 

 rodnim objektima, a uz oštro određivanje pojmova stvoriti općenit 

 filozofski sistem života i svijeta, što su doskora filozofi u užem 

 smislu riječi za svoj monopol držali. Reinkeov „vitalizam" ima 

 osim ostaloga još i tu prednost pred ostalima vitalističkim teo- 

 rijama, što ni u kojem pogledu ne djeluje štetno (zadržavajući) 

 na praktičnu biologiju; metoda i problemi ostaju isti, samo u ne- 

 kim općenitim pitanjima razilazi se mišljenje Reinke-ovo i meha- 

 nističko. 



Da još jednom kratko ponovimo : Reinke je energetičar. Po- 

 sebne vitalne energije nema. Organizmi sb odlikuju svojom ma- 

 šinskom svrsishodnom građom. Energije (uzete iz izvanjega svijeta: 

 kemička, termička etc.) obavljaju sav posao u organizmu, a pod 

 upravom dominanata, koje su zajedno s plazmom jednom stvo- 

 rene pa su se tijekom vremena (filogenetski) dalje razvijale, i koje 

 se od roditelja nasleđuju na djecu. Dominante su nasuprot ener- 

 gijama neergetičke sile (sile su poradi toga, što djeluju, ali radnje 

 neobavljaju). Sve funkcije, osim svjesnoga djelovanja, (to je za sada 

 apsolutna nepoznanica) možemo na temelju tih dominanata razu- 

 mjeti. Dominante ili oblikovne sile uvjetovane su oblikom (formom), 

 a supstrat su rada njihova (Angriftspunkte) energije. — Glavna 

 razlika između konzekventnoga mehanizma i Reinke-ova „meha- 

 nističko-vitalnog" mišljenja leži u tome, što on uzima, da je prva 

 živa tvar s već gotovim dominantama stvorena utjecajem iz vana 

 (n. p. po bogu) ali iz materijala, koji se na Zemlji nalazi i što 

 drži svijest za nešto sasvim posebna, što se ne da rastumačiti. 



Gotovo jedini je pravi vitalist K. C. Schneider (histolog). 

 Već u svojoj prvoj puklikaciji („Vitalismus, Elementare Lebens- 

 funktionen« Leipzig u. Wien 1903.) pokazao se kao takav, samo 

 što je kasnije svoje mišljenje znatno promijenio. Metoda se Schnei- 

 derova bitno razlikuje ne samo od mehanističke, nego i one drugih 

 do sada spomenutih neovitalista. Driesch temelji svoj vitalizam na 

 oštroj analizi, a tek tom analizom dobivene elemente upotri- 

 jebio na svoj način ; osim toga kuša Driesch i dokazivati. Reinke 

 je osim analize upotrijebio isporedbu, koju je konzekventno proveo. 

 Schneider polazi od elementarnih funkcija plazme. Nezadovoljan 

 postojećim mehanističkim tumačenjima, on jednostavno uzima 

 posebnu vitalnu energiju. Mehanisticke teorije o elementarnim 

 funkcijama plazme, n. pr. o kontraktilitetu, ne moraju biti skroz 



