93 



cesa psihičan. To naziva Schneider činjenicom. Psihičnost pripada 

 nekomu višemu četiri- dimenzijonalnom svijetu, jer za nju nema su- 

 kcesije vremena, kao što za druge procese, koji se odigravaju na 

 jedno-, dvo- i trodimenzijonalnom materijalu, (elektro-magnetički, 

 kemički, fizikalni događaji). Termo-kemičkim procesima odgovaraju 

 biolizički. Na trodimenzijonalnom materijalu djeluje iizička ener- 

 gija, a na četiri-dimenzionalnom psihička. Ni fizička, ni psihička 

 enei'gija se ne nalazi u matei-iji („materiirend"). U tom shvatanju leži 

 glavna razlika spram prijašnjega mišljenja Schneiderova: psi- 

 hički se proces ne odigrava na molekularnoj materiji, nego stoji 

 u izmjeničnoj svezi s energičkim radom (zaposlenost) mate- 

 rije t. j. kao što iz kemičke energije termička postaje, (eksotermički 

 proces), tako postaje iz koje fizičke energije (potencijalne ener- 

 gije) psihička, a može biti i obratno (ali samo na živoj tvari). 

 Ta psihička (vitalna) energija upravlja procesima. Daljim pro- 

 vađanjem te analogije dolazi Schneider do ovih zaključaka : psi- 

 hički svijet postoji pored fizičkoga, prvi u duhu (Geist), drugi 

 u prostoru (dakako i vremenu) ; duh (Geist) je kombinacija pro- 

 stora i vremena, u njemu ima samo asocijacija. U duliu se psi- 

 hički elementi slažu u cjeline veće i manje (individualizacija). 

 Sukcesiji vremena odgovara ovdje sukcesija generacija od indivi- 

 dua vrste — i t. d. U dalje potankosti ne ću da zalazim, mislim 

 da je i to desta, pa da se stajaUšte Schneiderovo upozna, ni 

 u potanju kritiku njegovih nazora ne ću da se upuštam, jer se sva 

 izvađanja osnivaju na analogiji, koja još ni sam autor (Schneider) 

 nije do kraja promisho. neplodnosti takvoga pokušaja, koji 

 se ne može dokazima niti pobiti niti utvrditi, ne treba tek da 

 pišem ; željeti je samo, da ostane bez utjecaja na razvoj biologije, 

 jer se time unose u praktični rad tendencije, koje mogu pra- 

 vomu radu samo škoditi. 



Veću manje više homogenu grupu čine biolozi-vitalisti, ko- 

 jima je glavni problem svrsishodnost organizama, što se tiče 

 građe i funkcije. Kako je darvinizam (t. j. nauk o selekciji) u no- 

 vije doba znatno od svoje vrijednosti izgubio, to se je našlo dosta 

 biologa, koji su izgubili pouzdanje u mehanizam, osobito što se 

 tiče tumačenja svrsishodnosti, te uzimaju, da je svrsishodnost po- 

 sebno svojstvo organizama, koje se ne da mehanistički rastuma- 

 čiti. Već sam prije spomenuo, da mehanizam nije ni najmanje ovisan 

 od darvinizma. Osim darvinizma ima još dosta puteva i načina 



