04 



pristupnih eksaktnim metodama, kojima da se svrsishodnost meha- 

 nistički rastumači. Vitalisti uzimaju, da osim i pored kauzaliteta u 

 organskom svijetu vrijedi i teleološka zakonitost. G. Wolff je tritonu 

 ekstirpirao.očnu leću, na što se je s ruba šarenice nova leća regene- 

 rirala i triton je opet normalno vidio. Wolff je izjavio povodom toga, 

 da se taj svrsishodni proces ne može mehanistički protumačiti: zato 

 Wolffa općenito nazivaju vitalistom, premda se nije nikada jasno 

 izrazio, nego se više borio protiv darvinizma, što se tiče nauke 

 o regeneraciji. Mnogim sistematski provedenim eksperimentima 

 pokazano je, da je regeneracija općenito svojstvo organizama; 

 tako je oprovrgnuto mišljenje Weismannovo, da je moć regene- 

 racije samo rezultat adapcije. Ako uzmemo, kao što je i Wolff 

 učinio, da je svrsishodnost prvotno svojstvo organizama, ne pre- 

 lazimo granica mehanizma. Budući da regeneracija često i od 

 vanjskih prilika ovisi, ne mora biti i nije uvijek rezultat regenera- 

 cije (regenerat) svrsishodan za regenerirajući oi'ganizam. Meha- 

 nizam ne niječe svrsishodnost organizama, ah mu je metoda 

 takva, da ide u prvom redu za tim, da sve organičke fenomene 

 kauzalno razumije, što je dosada uvijek uspjelo, bar u principu. 

 Kao sporedni resultat ispostavila se često i svrsishodnost, što je 

 sasvim prirodno, jer je svrsishodnost (teleologija) uži pojam nego 

 kauzalitet. Sto se se tiče tumačenja svrsishodnosti, to je mnogo 

 primitivniji i naivniji način organski svijet sa stanovišta svrsisho- 

 dnosti promatrati, ali je neznanstven. To je tako, kao kad vještaka 

 dva čovjeka gledaju. Jedan, koji takova šta još nikada nije vidio, 

 a drugi inteligentan. Onaj prvi, će misliti, da je vještak ujedno i 

 čarobnjak, koji nadprirodnim silama raspolaže, a onaj drugi će se 

 samo čuditi vještini i brzini vještaka. I jedan i drugi je uvjeren, 

 da razumije. 



Jedan tipični zastupnik te teleološke grupe je P. N. Goss- 

 mann. Po njemu je teleologija istopravna s kauzalitetom, te 

 čini specifičnu organsku zakonitost. Gossmann je postavio for- 

 mulu, u kojoj bi to bilo iskazano: M = f {A, S) i. j. iza pojava 

 (7, koji je promjenljiv, dolazi pojav Z), koji je također promjen- 

 ljiv; iza ovoga dolazi E, koji je u različno vrijeme i na različnim 

 individuima isti (konstantan). Kad je G nazočan, onda slijedi D 

 baš tako, da nastupi E. Drugim riječima G je antecedens (4), 

 D je medium M, a. E sukcedens (S) ; potonji je konstantan, a 

 M je matematska funkcija od ^ i Ä, što je u gornjoj formuli 

 izraženo. Da pokažemo to na jednom primjeru: Neka opasnost 



