128 



isticanja upađnijih tvorbi na štetu zamršenijih i teže vidljivih 

 potankosti. 



Fotografijom Mjeseca počeo je prvi Rutherford a slijedili su 

 ga Janssen na Meudonskom astrofìzikahiom opservatoriju, braća 

 Henry na Pariškoj zvjezdarnici, pa onda od osnutka Lickove 

 zvjezdarnice ravnatelj njen E. Holden, William H. Pickering na 

 Harvard-CoUege-Obsevatory i napokon Maurice Loewy i P. Puis- 

 seux na Pariškoj zvjezdarnici. Na osnovi snimaka Mjesečeve po- 

 vršine, dobivenih trudom ovih učenjaka izrađivali su onda table 

 za fotografske karte Mjeseca dr. Prinz u Bruselju, prof. Ladislav 

 VVeinek u Pragu i Ivan Nep. Krieger u Trstu. Danas imademo 

 na taj način lijep broj vrsnih fotografskih atlanta Mjeseca: tako 

 nedovršeni Kriegerov, dovršeni Weinekov, Pickeringov, koji je 

 izašao u Annals of the Harvard College Ohservatory i napokon 

 Pariški Atlas photographique de la Lune puhlié par V Ohserva- 

 toire de Paris, od Loewy- a i Puisseux-a. Potonje djelo — izašlo 

 također u umanjenom formatu trudom belgijskoga astronomskoga 

 društva (samo sv. I. — V.) — označuje i vršak uspjeha fotografije 

 u službi selenografije, ako se baš ne obazremo na sjajne pokuse 

 Ritschejeve u Decenial Piiblications sveučilišta u Ghicagu, koji su 

 snimljeni refraktorom od 40 palaca na Yerkes-Observatoryju. 



Osam svezaka Pariškoga atlasa sadrži u popratnom tekstu 

 uz pojedine listove obilje selenološke građe, a izdavači ili sami 

 iznose tu svoja mišljenja, ili svraćaju pažnju selenografa i geologa 

 na mnogu pojavu, važnu u selenološkom vidu. 



Zadaća mi je, da u kratkoj formi prikazem rezultate, do 

 kojih je došla selenologija našega vremena, oslanjajući se na studij 

 fotografskih snimaka Mjesečeve površine. 



Da na Mjesecu prevladava vulkanski fenomen, da ondje 

 nema vidljivih tragova sedimentacije, toga toli važnoga faktora 

 u istoriji naše Zemlje, upoznali su selenografi već dosta rano. 

 Galilei sam nazivlje Mjesečeve kružne tvorbe kraterima, a na taj 

 ga je naziv dovela ne samo shčnost oblika, nego i vjera u ge- 

 netičko srodstvo. K tomu je pridošlo do skora uvjerenje, da na 

 Mjtsecu nema onih vehkih akumulacija vode, koje nazivljemo 

 morima, kako je to već Huyghens upoznao (Gosmotheoros 1699. 

 lib. II.). A baš su mora glavni faktor pri tvorbi sedimenata. 

 K tomu je Besselov pogrješni račun o gustoći Mjesečeve atmo- 

 .sfere doprinio mnogo k tomu, da se je u Mädlerovo vrijeme opće- 



