131 



Kratko vrijeme iza Suessovih „Bemerkungen" počeo je iz- 

 laziti Pariški atlas. 



Jezgra je u njemu sadržanih selenološkili mišljenja ova: 

 Studij pariških fotografija nepobitno dokazuje, da je sav 

 Mjesec prekriven sistemima paralelnih pukotina ili izbrežina, koje 

 se ukrštavaju i očituju tako postojanje paralelogramskih ili heksa- 

 gonalnih ploča, Koje su se na rubovima jače ili slabije sljubile. 

 Ovo su tragovi najstarijega Mjesečevoga relijefa. Mislim, da bi se 

 geneza ovoga mogla ovako tumačiti: Mjesec je sastavljen od 

 prilike od istih elemenata, od kojih i naša Zemlja, kako to uzima 

 i modificirana Kant-Laplaceova hipoteza. Prema tomu bijaše 

 valjda još žitka površina Mjeseca srodna lavi vulkana najmlađega 

 tipa, kao što su na pr. havajski. Poznat je fenomen, da se je 

 ohlađena lava katkad kristalizovala u velike stupove poligonal- 

 noga prereza, kako to vidimo na pr. u bazaltnih stupova na otoku 

 Staffi u Hebridiina ili na Novoj Selandiji i po drugim mjestima. 

 Postanak ovih stupova tumači Walter (cf. Lapparent: Traile de 

 geologie) tako, da je lava brzo očvrstila došavši u kontakt na 

 pr. s vodom. Mjesečeva se je površina također brzo očvrstila 

 radi maloga obujma i nedostatka atmosfere, koja bi priječila 

 ižarivanje u svemir, pa je moguće, da se je njegova površina 

 kristalizovala s istoga razloga, s kojega i stupovi lave na našoj 

 Zemlji. Tragove i ostatke ove primarne konfiguracije kore pružaju 

 nam palelepipedske, često koso položene gromade, koje sastavljaju 

 Apenine i Kavkaz, a jače ili slabije tragove im posvuda nalazimo 

 po Mjesečevoj površini. Srodne su im možda one granitne gro- 

 made istoga oblika, koje je Uhhg spomenuo u svojoj geologiji 

 Taire. 



Proučavajući Mjesečeve karte dolazi čovjek već s prva do 

 uvjerenja, da na Mjesecu boranje nije nikada igralo toliku ulogu 

 kao na Zemlji. Loewy i Puisseux nalaze tome razlog u tom, što 

 je „vrsta bez napetosti", ^sphere of nul tension"' iz Davisonove 

 hipoteze, u Mjeseca blizu površine, a u Zemlje u dubini od ka- 

 kovih 8 km. 



Razlog, da je južni pol Mjeseca toli obilan kraternim tvor- 

 bama, dok u ekvatorijalnoj zoni prevlađuju mora i sitnije kra- 

 terne tvorbe, po njima je taj, da je poradi opadanja brzine vrtnje, 

 pod utjecajem Zemlje na plimu i osjeku Mjeseca, još žitka magma 

 težila, a da se približi više obliku kugle nego li već oćvršćena 



