214 



hifauzrnju. — Bannig u posebnom jednom poglavlju još raspravlja pitanje 

 o raširenju Ijuljeve gljive, koje zbilja nije svuda jednako, pak dolazi glede 

 čitave stvari do ovih zaključaka : Plodova bez hifa u mnogim je kraje- 

 vima samo rijetko naći (n. pr. Prag, Strassburg), drugdje ope.t često (npr. 

 Cambridge, Upsala). Taki plodovi potječu ili od okuženih biljki, kod kojih 

 su pojedina zrna ostala neinficirana, ili oni potječu od čistih (pilzfreie) 

 rasa, koje su se razvile od slučajno čistoga zrnja. Neinficirano i inficirano 

 zrnje dade se samo mikroskopski prepoznati (drugi su naime tvrdili, da ima 

 i mortol. makrosk. razlika). Prerezano u tu svrhu zrnje normalno klija, 

 ako i nema većega dijela svoga endosperma, a ako zrno na prijerezu ne 

 pokazuje hifa, razvije se od njega čista, neinfic. čitava biljka. U samoj 

 kulturi (kroz više generacija) nije nikada došlo do nove infekcije. Ciste i 

 inficirane biljke u svakom su pogledu jednake i jednako davaju prirod. 

 Inficirano zrnje ima alkaloida, čisto ga nema. Otrovnost ljulja vezana je 

 na nazočnost Ijuljeve gljive. 



U kakovom odnosu stoji gljiva spram ljulja? Simbioza? Kaka 

 korist? Otrovnost ne odbija np. miševe, a na istom polju imaju više 

 zdravih cerealija. Valjda je gljiva već s prvim cerealijama k nama došla 

 iz centralne Azije. Danas je svuda raširena. Kako to, da mjestimice ima 

 puno čistih individuja (Cambridge), gotovo se otima svakom tumačenjvi. 

 Neke Freemanove i Hannigove kombinacije malo mi se dopadaju. Lako 

 da se radi o osobito resisteutnim rasama, za što bi govorila i opstojnost, 

 da je Cambridgeski ljulj osobito robustan spram našega. 



Dr. A. Heinz. 



Asimilacija ugljične kiseline kod kukuljica i gusjenica nekih lepidoptera. 



Na kongresu prirodoslovaca u Meranu g. 1906. držala je grofica Linden, 

 predavanje o nekim kukuljicama, koje mogvi asimilirati COo upravo tako 

 kao što zelene biljke i neki niži organizmi životinjskoga svijeta. Kod ži- 

 votinja, koje stoje na višem stepenu organizacije, nije još dosada proces 

 asimilacije opažen, osim kod nekih kiikuljica lepidoptera, koje nam to 

 u prostoru napunjenom s COo pokazuju. 



Analizom plinova dokazano je, da kukuljice od Popilio Podolirius 

 L. u prostoru napunjenom s COo ovaj plin asimiliraju i puštaju. Ovaj 

 proces biva samo danju. Kukuljicama spomenutoga leptira potrebna je za 

 proces asimilacije kao i biljkama svijetlost, a osobito posj^ješvije asimilaciju 

 crvena svjetlost. Isto tako je jakost asimilacije ovisna o temperaturi, mno- 

 žini vodenih para u uzduhu, godišnjoj dobi i stai'osti kukuljice. Duljim 

 boravkom u COo promijeni kukuljica boju i oblik, njezin volum i težina se 

 uveća. Kukuljice, koje su bile 3 mjeseca u dodiru sa CO.,, za Vs ^^ yièe 

 od svoje prvobitne težine poprimile, dok su one, koje su bile ostavljene 

 na atmosferskom uzduhu, upravo toliko izgubile na svojoj težini. Analizama 

 je dokazano, da su kukuljice, koje su bile u dodiru sa CO.,, imale veću ko- 

 ličinu H2O, i veću množinu organične supstance. Njihova množina na C- 

 uvećala se je za 0-6 postotaka, a množina dušika za 1-08. postotaka. Iz 

 ovoga se vidi, da ove kukuljice imadii zaista svojstvo CO2 iz uzduha asimi- 



