223 



Pristaje dakle uz teorijvi Hofmeistera i E. Fischerà*), za koju kaže 

 Kosel „ . . • dass in đem grossen Molekül der Eiweisstoffe kleinere Ver- 

 bände existieren, die in sich ein festes Gefüge besitzen und die deshalb 

 bei ieder hydrolytischen Zersetzung der Eiweisskörper als Splaltungs- 

 produkte auftreten." Druge teorije poimence teoriju Loew-a, da svi bje- 

 lankovine kondenzirani aldehydi (asparaginove kiseline), samo spominje 

 i ne pristaje uz njih, jer ne mogvi da tako lijepo tumače konstitucionu 

 formulu bjelaukovina kao gore navedena teorija. 



U slijedećim poglavljima govori o izmjeni bjelankovina kod gljiva, 

 bakterija, kod klijanja sjemenja, u pupovima, u lišću, kod gljiva, alga i 

 pteridophyta. Na široko govori o produktima izmjene pa o trunjenju i o 

 produktima trunjenja : indolu, skatolu, skatol — octenoj i skatol — karbolnoj 

 kiselini te ih nastoji s pomoću formula tumačiti. Dabogme da spominje i 

 na opširno obrađuje i sintezu bjelankovine. Najzad se bavi konačnim pro- 

 duktima rastvorbe bjelankovina: uljima, pui'inskim bazama, grupama pi- 

 ridina, hinolina. skatola etc. i alkaloidima, koji se od pirid. hinolin. baza 

 izvode. Vrlo je lijepo obradio i pregledno rasporedao sastavne dije- 

 love ulja : dijeli ih na arom. grupe thujona, dipentena, pinen-a (pinen, 

 kamfen, terpinen, terpinolen) pa na alifatičke. Obrađuje i boje — te ih 

 tumači kern, izvadjanjem i konstitucionim formulama. 



Što se pak resorpcije tiče, to je na tanko, na dugo i široko obradio 

 disanje, oksidaciju (potpunu i nepotpunu) ugljohidrata, bjelankovina etc. 

 kao i produkte oksidacije. 



Izmjena mineralnih tvari kod bakterija, gljiva etc., kod lišća kori- 

 jenja jednom riječju kod svih dijelova biljaka lijepo je prikazana te je — 

 što mi je barem poznato — jedina knjiga, u kojoj bi svi podaci bili skup- 

 ljeni, koji se tiču ove teme. 



Različne tvari, koje biljni oi-gani mogu apsorbirati, mogu asimilirati 

 (u širem smislu), ne služe biljki samo kao hranilo, nego biljka može biti 

 tim tvarima i podražena — kem. dakle tvari igraju veliku i važnu ulogu 

 pri izmjeni tvari — kao uzrok, u povodu kojega nastaje podražaj. Sve su 

 tvari, koje je biljka apsorbirala, djelili na „hranu" i „otrov," dok se nije 

 -došlo do spoznaje, da između jednoga pojma i drugoga ima članova, koji 



*) Fischer je sintetički načinio dipeptide, tripeptide i polipeptide. 

 Pokazalo se naime, da se amidokiseline lako kondenzuju i to tako, da od 

 jednoga molekula svidjeluje karboksilna a od drugoga amidoskupina : 

 H 



I 

 E— C— NHo H H 



I ' ! I 



COOH = H.,0 + ß— C— 0— NH— CO-C-NH.,. 

 NH " I I " 



I H COOH R 



ß— C-H 



I 

 COOH 



Sudjeluju li pri kondenzaciji dvije ili više amido-kiselina to nastaju 

 dipeptidi, odnosno polipeptidi. Prvi načinjeni dipeptid jest tzv. glycil-glycin 

 koji nastaje kondenzacijom dvaju molekula glvkokola. 



