2^6 



In puncto opskrbe s dušikom više se biljke od gljiva valjda raz- 

 likuju samo u tome, da se s nitratima i amonijakovim solima jednako 

 dobro mogu hraniti kao i s amino-kiselinama. Važnost se je nitrata kod 

 fanerogama bez sumnje dosad precjenjivala; jer se je ispostavilo, 

 {Gerlach, Vogel, Kruger), da u mnogim slučajevima i amonijakove soli do- 

 staju. Po Kellnern i Emmerlingu bio bi najplauzibilniji tečaj Adtalne sinteze 

 bjelanjka ovaj : u prrom stadiju postanje amino-kiselina od oksimasnih 

 kiselina i amonijaka, u drugom stadija postanje proteina od amino-kise- 

 lina. Stvar dakako nije do kraja dokazana; a iz istraživanja Treubovih 

 biva vjerojatno, da u mnogim slučajevima kod sinteze bjelanjaka znatnu 

 ulogu igraju i cijanliidrinski — ili nitrilski spojevi. 



Što se mjesta postanja l)jelanjaka tiče, to u novije doba misle Za- 

 leski, Suzuki, Maze, Alalhiiuk i dr., daje najznatnija sinteza u lišću samome, 

 a po izvodima Godlewskoga, Laurenta, Marchula i Carpiauxa igrala bi i 

 svjetlost (neodvisno od asimilacije .COj) važnu ulogu, navlastito zrake jakoga 

 lomljenja. Montemadtini zadnji je dosad sakupio sve o čitavome ovome 

 pitanju u jednoj studiji, koja je lani izašla (1906). Dr. A. Heinz. 



Die Lichtsinnesorgane derLaubblätter. Voudr. G. Haberlandt. Leipzig 1905. 



Knjiga ova prošireni je dio predavanja : Physiologie und Anato- 

 mie der Sinnesorgane, što ga je držao pisac u zimskom^semestru g. 1904./5. 

 Do pred kratko vrijeme vladalo je mnijenje, dajeglavna razlika među bilin- 

 stvomiživotinjstvomta, dabilikeneo3Jećaju(nonsentiuntali vivunticrescunt 

 kao i životinje.) Novijim istraživanjem dokazano je, da biljke percipiraju 

 (Nemec, Habei-landt, Noli i dr.) i da reagiraju na razne (raeh. svjetl.) po- 

 dražaje. Ova Haberlandtova knjiga je prva, u kojoj je dokazano, kako biljke 

 percipiraju svjetlost. Već je duže vremena bilo poznato, da se list stavlja 

 u okomit položaj prema difuznoj svjetlosti to je t. zv. transverzalni heli- 

 otropizam. List dakle reagira na smjer svjetlosti. Neprestanim istraživanjem 

 prona ao je Haberlandt, da svjetlost percipira gornja epiđermida lišća a da 

 slojevi ispod nje — palisade i sjjužvasti parenhim — ne igraju pi'i tom ni- 

 kakve uloge. Pri istraživanju stavio si je kao glavno pitanje: Koje uredbe 

 omogućuju percepciju svjetlosti? (lornju epidermidu po izvanjem obliku 

 stanica razdijelio je na 2 tipa: jedan s ravnom a drugi 9 izbočenom površinom 

 stanica. Izvanji oblik stanica da igra veliku ulogu pri percepciji svjetlosti, 

 koje te stanice jiopiit leća lome. Ako dolazi svjetlost okomito na stanicu, 

 ne lomi se a nutrašnja stijena biva najjače rasvijetljena. Ako zrake dolaze 

 koso, lome se, i nutarnja stijena biva drukčije rasvijetljena. Baš ta pro- 

 wjena intenzitete svjetlosti djeluje kao podražaj (Lichtreiz.). 



Na mnogobrojnom materijalu dokazao je H., da biljka svjetlost po na- 

 vedenim principima percipira, ali je još neistraženo, da li pri tom nastaje 

 slika uspravna ili obrnuta, i gdje nastaje u listu. U jednom od zadnjih 

 satova svoga predavanja pokaza nama svojim slušačima, pisac fotografiju, 

 koju je dobio od leća gornje epidermide, gdje je svaka pojedina stanica 

 epidermide dala sliku predmeta, koji je stajao pred mikrosko2)om. Dakle 

 biljka „vidi" ! Tekstu su pridodane tabele sa slikama, koje lijepo tekst 



