Iz proljetne flore Topuskoga i njegove okoline. 



(Izrađeno u botaniöko fiziologijskom zavodu kr. sveučilišta Franje Josipa I. 



u Zagrebu). 



P r i p m e n a k. 



Četvrta teće godina da pišem ^Bevisiju hrvatske flore"", koju 

 štampa u „Radu" Jugoslavenska akademija, te je od te radnje 

 dosada štampano 44 arka, što zaprema 694 stranice. Već sam 

 onom zgodom upozorio, da mi svoju floru još „ne poznamo"", 

 upozorio na Velebit, u Goloj Plješevici na Troglav i Ozeblin, na 

 Krbavu, Žumberak, Srijem, na floru slavonskih bara, močvara i 

 ritova, na mnogobrojne školje i školjiće u Dalmaciji i na najveći 

 dalmatinski otok Brač. Odkada sam počeo putovati Dalmacijom 

 i prošao joj krajeve između Krke i Cetine, pak Boku Kotorsku, 

 osvijedočih se, da ima i u ovoj klasičnoj zemlji u florističkom 

 pogledu dosta nepoznatih krajeva. Navodim za sjevernu Dalmaciju 

 rijeku Zrmanju, Ravne kotare i Bukovicu; za srednju Dalmaciju 

 Kninsko, Petrovo, Kosovo i Imosko polje, krajeve oko Sinja, 

 Imoskoga, Vrlike, da i ne govorim o Neretvi i dalmatinskim ne- 

 kojim planinama, koje na žalost poznamo tek po imenu! 



Među takove zaboravljene krajeve spada i naša dična Ba- 

 novina, okolina bjelovarska, oni „Krvavi pijesci", što sežu od 

 Koprivnice do Pitomače, krajevi oko Siska, između Ogulina i 

 Slunja, Slunja i Karlovca i mnogi kraj milovidnoga Zagorja na 

 pr. Maceljska gora. 



Godine 1882. bio je VuJcotinović u Topuskom, kako nam to 

 svijedoči jedna Viola u njegovu herbaru. Ovom prilikom našao 

 je tamo i Digitalis purpurea, koja je odbjegla cvijetnjake. Godine 

 1890. vidimo Vukotinovića u Petrinji, odkuda je pošao do Hrasto- 

 vice i pod ruševine Klinac-grada i taj put svoj opisao u „Ba- 

 novcu" pod naslovom „Petrinjska Banovina"" (br. 28. i 29.). 



flori toga kraja napisao je Vukotinović ovo: „Flora pe- 

 trinjska obična je, ista kao okolo Zagreba; dakle malo bogata; 



