182 IRODALOM. 



5. fokozat. A kísérleti gnla a kokszszal fűtött kenienczében (kb. 1400° C) 

 tűzállónak bizonyul, vagy legföljebb csak gyenge fóiiyt mutat, míg a 

 Deville-féle kemenczébeu teljesen megolvad. 



0. fokozat. A kiöcrleti gúla a kokszkemenczében is fényes vagy hólyagos 

 felületűvé lesz. 



7. fokozat. A kísérleti gúla ugyanott hólyagosan felduzzad és kezd meg- 



olvadni. 



8. fokozat. A kísérleti gúla még a kokszkemenczében is teljesen megolvad 



és csak a gázmuífel-kemenczében (kb. 1000° C) marad változatlan. 



Ez utóbbi fokozatba tűzállósági szempontból a legrosszabb agyagok tar- 

 toznak. 



A rovatos táblázatban ezeken a viszonyokon kívi;l ott találjuk az illető agya- 

 gok lelőhelyének pontos megnevezését, fizikai tulajdonságainak rövid leírását 

 és geológiai szempontból hovatartozását, továbbá a telepek tulajdonosait és a 

 próba beküldőit, az anyag árát, a kelendőség területét, az évi termelést és végre 

 több agyagnak a mennyileges chemiai elemzését, mi sok esetben szintén igen 

 fontos felvilágosítást nyújthat az illető anyag természetéről. 



A munkában tárgyalt egyéb anyagok sorozata sokkal hiányosabb, mint az 

 agyagokké, de daczára annak találunk közöttök sok kittinőt, a melyeket már 

 eddig is felhasználtak czementet, meszet égető, üveget gyártó iparosaink ; de figyel- 

 meztetve leszünk egyszersmind olyan újakra is, a melyeket geológusaink fedeztek 

 fel országos felvételeik alkalmával. A munka ezen része jegyzetszeríí és inkiíbb 

 csak előmunkálatának tekintendő egy későbbi bizonyára már bővebb kiadásnak. 



Dr. ScHAFARZiK Ferencz. 



(7) Dr. Ilosvay Lajos: A torjai büdös barlanfiróL Egy előadás, tartatott a 

 természettudományi társulat estélyen 1885, márczius IS-án. Népszertt 

 természettudományi előadások gyűjteménye, VIII. 48. füzet. Budapest, 



1885. 



Ismét fűzött a királyi természettudományi társulat egy gyöngyöt érdemeinek 

 díszes koszorújához az által, hogy egy szakférfiút a kellő módon felszerelve a torjai 

 büdös barlanghoz küldött ki. hogy a barlangot és gázait, egyél) chemiai és fizikai 

 viszonyait vizsgálja meg azéi-t, hogy róluk az eddigielméi biztosabb adataink lepyenek. 



A barlang alapja szájiitól befelé lejtős s az aljáról feltóduló gáz, moly a leve- 

 gőnél jóval nehezebb, úgy tölti be, mint a víz, s csak akkor folyik ki. ha a gázréteg 

 felső halára elérte a barlang szájának színvonalát. Hossza li m., szélessége 2 — 3 

 m., magassága -2 — 3 — (i m. ; köbtartalma pedig kb. 1)0 köbméter. 



Eddig főleg Fkanz lÜTTEu v. Haüeh (Geoloi^^ie Siebcnbürgens 1S()3.) nyomán 

 az volt a kiömlő gáz minőségéről elterjedve, hogy a szénsavon kivül a kéndioxyd ■ 



* Hogy azonban némely ott járt geológus még is táplált bizony. >8 gyanút ezen 

 gáz kéndioxyd volta iránt, bizonyítja Johann CuiMM-nek az a nicf^iegyzése, melyet 

 AcKNKR, Mineralogiü Siebenbürgens IS.V). czímü inuukájilnak Mi. lapján tett. Acknkr 

 ugyanis úfiy adja elő a dolgol, mintha a liiulos barlangjáljól niagae hőfokú kóues- 

 aav-gözök ömleuéuek ki. Eímck ellenében konstatálja Grimm, hogy a gáz lotömegó- 



