A PERSÁNVI HEGYSÉG MÁSODKORI ERUPTÍV KŐZETEI. 215 



diabáz- és szerpentinnel társulva. Itt az olivin-diobázt látjuk a dioritra 

 települve. 



Az alsó-rákosi erdőben a folyam mindkét partján megtaláljuk a diori- 

 tokat ; a jobb parton nKoves Császló» nevű erdörészben, és néhány árok- 

 ban, szintén peridotitokiól kisérve, melyek gyakran rátelepülnek. A bal 

 parton, az ágostonfalvi erdőben «Pojána pietn» nevű helyen olivin- 

 diabázzal és szerpcntiimel társulva találjuk s e kőzetekkel négj- egymás 

 fölött fekvő kis kúpot alkot észak-déK iránynyal. 



E kőzet a megtartás legkülömbözöbb állapotjában látható s az apró 

 szemcsés féleségektől kezdve a nagy elegyrészeket tartalmazókig mindenféle 

 átmenetben található. Elegyrészei egyenlő meiMiyiségü plagioklász és amfi- 

 bol, melyhez biotit soha sem járul : a kristályok nagysága 3 — 5 *%, közt 

 váltakozik. A kőzet gránitos szövetű, egészen ep állapotban szürkés fekete- 

 színű, erősen fénylő fekete amphoJokked és színtelen vagy kissé zöldesbe 

 hajló, üvegfényű ikerrovátkás földiátokkal. A mállottabb példányok elegy- 

 részei fénytelenebbek. Az cmfibol zöldes színt nyer; még nagyobi) mérvű 

 elváltozásnál az elegyrészek fényüket veszítik , belsejük szerkezetnélküli 

 egynemű tömeggé válik, melyen hasadás vagy ikerrovátka már nem észlel- 

 hető. Az elváltozás végső stádiumában zöldes fertőző anyag hatol a földpátok 

 belsejébe és az egész kőzet átkristályodik zöldes szürke vagy hamuszürke- 

 színű, l)azaltkinézésű szilárd tömeggé, melyben az elegyrészeket többé fel- 

 ismerni nem lehet. E kőzetek elváltozása a természetben és mikroszkopikus 

 készítményeken egyaránt igen szépen észlelhető. 



A mállott kőzet ütéskor i^oliedrikus darabokra esik szét, s a válási 

 lapokon elég gyakran láthatunk hosszú tűidomú, víztiszta kristálycsopor- 

 tokat egy központ körül szabályosan sugarason, olykor legj^ező alakúlag 

 rendezkedve. Ez utólag képződött ásvány üvegcsőben hevítve vizet adott ; 

 lángkisérletben olvadása (Szabó sorozata szerint) fi volt; a lángot mind- 

 három kísérletben nátriumra (5) festette, káliumot nem tartalmazott. 

 Tekintve a víztíszta, tűidomu kristályalakot és lángkisérleti viselkedését, 

 nagy valószínűséggel állíthatjuk, hogy ez az ásvány natroUt. Ugyancsak a 

 mállott kőzeteken gyakran látunk sárgás zöldszínű epidot-ereket ; sőt kis 

 területeken az egész kőzet epidozittá alakult át. Ez ásványt lángba téve, 

 rögtön fekete salakos tömeggé duzzad és többé nem változik; a lángot 

 gyengén festi alkálíákra. Igen gyakran a kőzeten vékonyabb, vastagabb 

 fehéres erek húzódnak át, melyek savakkal raegcsöppentve nem pezsegnek. 

 Lángba téve olvadásuk az I. kísérletben 2— 3 volt ; II. kísérletben gömbbé 

 olvadtak ; mindkét esetben üvegesek, apró belhólyagosok voltak és a láng- 

 ban, hihetőleg a kitörő gázok folytán sajátságosan puftbgtak ; nátrium-festé- 

 sük mind három kísérletben egy volt, káliumot nem mutattak ; üvegcsőben 

 hevítve vizet adtak. Ez ásvány e szerint valamely kalczium-zeolít, mely 

 azonban pontosabb meghatározást igényelne. 



