21f; BUDAI JÓZSEF : 



Mikroszkóp alatt nézve az egészen ép közetek csiszolatait, sárgás 

 barna, erősen dichroitos amfiholokat látunk az őket jeDemzo rliomb mezők- 

 kel. A földpátok, mint általában a gránitos szövetű kőzetek elegyrészei, 

 szabálytalan körvonalúak, elég épek ; jól hasadók és poláros fényben több- 

 szörösen összetett ikreknek mutatkoznak. A mállottabb kőzetek csiszola- 

 taiban az anifibolok sötét zöldszinüek, széleiken olykor rostos szerkezetű 

 dichroitos fűzöldsziuü klorittá változva. A földpátok a kaolinosodás miatt 

 fehér felhősek, átlátszóságukból veszítenek s két nikol közt csak sötétebb és 

 VLlágosal)b helyek jelzik az ikeiTOvátkákat, de színjátékot alig mutatnak. 

 A máUottság növekedő foka szerint a földpát szerkezetnélküH kaoHnos 

 tömeggé lesz, belsejében oldatok behatása folytán klorit képződik ; az amfi- 

 bol színe halványabb és chchroizmuzát elveszíti s a klorit képződés az 

 ásvány épségének rovására mindig nag}'obb mérveket ölt. Egyes nagyobb 

 am/i6o/-ki-istályok belsejében olykor egész halmaza képződött a hosszú tű- 

 idomú, sárgás zöldszínű kristályoknak, melyek valószínűleg t'pidotok lesz- 

 nek. E ki-istálykák mindig az amfibol hasadási síkjában kezdenek képződni, 

 elhelyezkedésük a hasadási sík irányának felel meg; minek folytán a 

 kristályok egymást gyakran keresztezik, egymáson átszövődnek s az amfibol 

 rhomb mezőit még akkor is előtüntetik, mikor az egészen átalakulva, mint 

 pzeudomorfoza jelenik meg, a mi elég gyakori eset. Egyes csiszolatokban 

 víztiszta, tűidomu zeolitok is láthatók, fészkekben, vagy erekben kiválva. 

 Az eleg}Tészek elváltozása legteljesebb a fentebb emhtett bazaltos külsejű 

 féleségben; itt az anifibolok helyét apró kloritok halmaza jelöH, melyek 

 között csak a legi'itkább esetben leljük az ásvány el nem változott foszlá- 

 nyait ; a földpát izotrop tömeggé, valószínűleg a szabályos rendszerbe tar- 

 tozó zeolit-tá alakúit át. 



Az ép földpátok lángkisérletben labradoritoknak bizonyultak. 

 A M. kir. Földtani Intézet példányain volt alkalmam meggyőződni, 

 hogy azon kőzet, melyet Herbich gabbronak tart, és a melyet Tschermak 

 idézett munkájának 2i>9. lapján leirt, teljesen egyezik az en dioritjaimmal ; 

 következőleg e kőzeteknek a íiiorií-csoportban van helyük , minthogy a 

 gabbro lényeges elegyi-észét, a diallagitot soha sem tartalmazzák. 



Diabázok. 



E kőzetek a persánifi hegységben elég nagy elterjedéssel bu-nak, a 

 mennyiben a Vargyas-xölgytöl kezdve a hegység végpontját képező II olkcn- 

 dorf és Holbach falvakig mindenütt feltalálhatók. Vargyason &, Szármány- 

 patakban fordulnak elö ; sokkal gyakoriabbak az alsó-rákosi O/Z-áttöresbeu, 

 hol a vasút menten, az erdőben töbl) helyen, az ürmösi Top/Jíí-patakban 

 találjuk e kőzetet, mandulaköveit es kísérő zöldszínű tufáit. Már a porfirnál 



