A PERSÁ.NYI HEGYSÉG MÁSODKOHI ERUPTÍV KŐZETEIK. 217 



említettem, liogy e közét az ürmösi Töppé-hegjgyel szemben a vasúti őrház 

 közeieben a töltéshez közel áttöri két ponton a porfirt és arra települ. 

 A hegység déli részén Kucsuláta és Lupsa faluk határain újra feltaláljuk e 

 közetet; Kucsuláta falu mellett keletre a mészégető kemenczék táján a 

 diahdz a patakot átszeli s az ottani guttensteíni meszeket és werfeni palákat 

 áttörve ezekre települ. Ugyanitt mint keskeny repedésen elötódúló télért, a 

 mészkövek között a hegyoldalon is hosszan követhetjük. Feljebb haladva 

 Lupsa faluban újra áttöri a triasz-meszekct ; a lupsai völgyben pedig több 

 ponton látható, hogy úgy a kőzet, mint mandulakövei guttensteíni mészre 

 települnek. 



E közetek tehát az alsó-triasz sisztéma után képződtek. 



A hegység legdélibb részén Wolkendorf és Holbach határain igen 

 szép sötétfekete, fénylő majdnem porfiros földpátu diaházokat találunk; 

 melyek a széntartalmú greesteini rétegeket több helyen telérszerüleg áttörik 

 és azokra települnek. Ezek képződése az alsó-júra sisztéma után történt. 

 A diahazok számtalan helyen láthatók krétam,ész közelében ; de ezeken 

 áttörést észlelni nem lehet. Herbich ezek képződését az alsó- ésfelső-júra 

 közti időre helyezi, a mi igen valószinü. 



Eégen e kőzetek melajir név alatt lettek megismertetve, mely elneve- 

 zést a régibb geológusok igen kényelmesen alkalmazták sok olyan kőzetre, 

 melynek elegjrrészeit utólagos elváltozás, vagy akkor még hiányos segéd- 

 eszközeik folytán meghatározni képesek nem voltak. A mclafirok fogalma 

 azonban Rosenbüsch által határozottan körülü'atott, minek folytán e közét 

 neve alatt ma már tisztán csak a bazaltos összetételű régibb korú eruj)tiv 

 kőzeteket értjük. A most tárgyalt kőzetek, miként nemsokára látni fogjuk, 

 nem felelnek meg a nielafir már bevett fogalmának, minek folytán én ezeket 

 ásványösszetételük tekintetbe vételével a diahazok közé sorolom. 



Az alsó-rákosi, kucsidátai és lupsai diahazok szürkés vagy barnás 

 fekete, olykor zöldes szürke, sőt vöröses bamaszinűek ; tömöttek, fénytelenek, 

 néha aprón csillogók. Ezekben makroszkóposán kiválva láthatók 3 — 4 "^^^ 

 nagyságú színtelen vagy fehéres plagioklászok, bár ezek némely leihely pél- 

 dányaiból hiányozhatnak is ; pl. a Kucsidata fölöttiekből. Más elegyrész puszta 

 szemmel nem látható. E közeteket igen gyakran diabáz-mandidakövek 

 kisérik, melyek sürün át vannak hatva kalczitokkal. A kalczitfészkek rende- 

 sen gömbidomúak és 1 — 2 '^/m. átmérőjüektől borsónagyságúakig válta- 

 koznak ; savakkal megcseppentve élénken pezsegnek. Egyes fészkekben zöld- 

 színü földes klorit-ü,ny£Lg, Herbich szerint dekssit fordul elő ; némely esetben 

 a kőzet kalczít-evekkel van átjárva; ritkán apró sárgás zöld epidot-krktály- 

 kákat is találunk rajta fennöve. A kőzet mállott állapotban könnyen esik 

 szét poliedrikus darabokra. 



Herbich egy a lupsai völgyből gyűjtött közetet elemezvén, következő 

 eredményt kapott : 



