306 i>í SCHMIDT Sándor: 



az alkotás summája volt visszaadva, észrevétlenül eltűntek a mai napokra 

 és örvendhetünk mi is, hogy a nyelvújítás és túlmagyarositás gyümölcsei- 

 ből nem maradtak reánk használatban legalább az ilyen nevek, mint : csem- 

 pes, fekete szeg ámító érczetlenült fog, erdélyi had, levegüs szegfűszerded 

 stb., hanem helyettök azt mondhatjuk, hogy apatit, spbalerit, sylvanit, 

 bronzit stb., a mely utóbbiakat minden nemzet szakbélije azonnal megért, 

 mig az előbbieket tudom szótár nélkül ti sem értenétek meg, pedig magya- 

 rul vannak, ráadásul nem is valami kiváló rossz magyarsággal.* 



A ti vezérelvetek azonban ennél a dolognál okvetlenül az is volt, hogy 

 a nemzeti iránynak is adózzatok. Ez kétségtelenül kötelessége mindnyá- 

 junknak, mert ha valahol, úgy nálunk nem volna szabad csakis exclusivuB 

 tudományt művelni, hanem tekintenünk kell a tudomány terjesztésére is. 

 Társulatunknak is ez az egyik sarkalatja. A mint azonban az előbb a tudo- 

 mány oldaláról világítottam meg, hogy ezzel a móddal czélt nem értek, ugy 

 most más oldalról is megmutathatom a nehézségeket. 



Minden jobb ásványtanban olvashatni, hogy az ásványok nevei honnan 

 erednek. Vannak 1. ősrégi nevek, melyeknek eredése ismeretlen vagy 

 bizonytalan, pl. Quarz, Jáspis, tehát ezeket talán lehetne bármiféle nemzet 

 nyelvi sámfájára húzni; 2. a hehiiségektóí adott nevek, pl. Vesuvian, 

 Eedruthit, Leadhillit, Stassfurtit stb., de már ezeket nem szab?<d elváltoz- 

 tatni, ép úgy nem mint a tulajdon neveket, pedig a ti irási módotok szerint 

 ezeket is magyarosan kellene kiírni, ám tessék a Retkuthit-nál megpró- 

 bálni; 3. személyekről adott nevek, pl. Senarmontit (csak nem fogjátok 

 írni: Szénármontit ?), Brookit (Brúkit?), Liebigit (Líbigit?), Descloizit 

 (Dékloázit '?) stb. ; 4. a mytholog iából kölcsönzött nevek, peld. Pollux, 

 Thorit stb. ; végre 5. az egyes szerzők kémje kedve szerint alkotott nevek, 

 a melyeket tehát az elsőség, a szerzői jog védelmez. Ha most ezeken átte- 

 kintünk, kérdhetem-e joggal, hogy komolyan akarjátok következetesen foly- 

 tatni irási módotokat ? 



De egy dologról még nem emlékeztem meg, a végére hagytam, mert 

 a legfontosabb. Van ennek a dolognak igazán nemzeti oldala is. Minden 

 nemzet nyelve forrott ki magából ásványneveket, azokét t. i., a melyek a 

 közélettel vonatkozáshan vannak. Talán legtöbbet a német, eme kiválóan 

 bányász nép. Az érezeket, a fémeket, bizonyos föld- és kőnemeket azonban 

 minden nemzet meg tudja az ő saját szavával nevezni. Ezeket kell nekünk 

 ÍB saját nyelvünkben egybeszednünk, ezeket kell itthon használnunk is. 

 A mely ásványra pedig nincs a magyarnak tősgyökeres vagy legalább köl- 



* Az igaz, hogy ha annak idején így tanuljátok, tudnátok is, mint a liogy pl. 

 tudhatjuk a odárdanykénegx jelentését. Igen, de e mellé még legalább egy interna- 

 tioiiálií-: nevet is kellett vohia tanulni, különben a külföldi munkák tanulmányozása 

 igen bajos leeudett. Ekkor pt'dig az ásványok neveinél is a fölösleges csak több helyet 

 foglalt volna el és ráadásul alighanem nemzetiségünk kárára, a nyelv rontása folytán. 



