A JABLONKAI TŐZEGEKRŐL. 319 



melynek vastagsága egyes helyeken jelenleg is 2 — 3 méternél nagyobb ; de mivel 

 a község könnyebben megközelíthető és jelenlegi szükségletét kielégítő más tele- 

 pekkel rendelkezik, azért ez nem aknáztatik ki. 



Az erdő ott, hol a tőzegképzó'dés folyamatban van, csak szegényesen tenyé- 

 szik. Egyes fenyőfák daczára annak, hogy száz évnél idősebbek, mégis alig értek 

 el 3 — 4- méter magasságot és 5 — 10 centiméter vastagságot. Ily vén jegenyefenyök 

 fájának szívóssága igen nagy, azért e vidéken szerszámfa készítésére használják. 



Az erdő túlnyomóan erdei fenyőből áll; utána következnek a jegenyefenyő, 

 a henye fenyő, boróka ; igen alárendelten jön elő a barkafííz és a nyírfa. 



A legnagyobb kiterjedésíí tőzegtelep, mely Pekelnik határában fekszik, <(Pekel- 

 nicki bory-níik neveztetik; területe 162'731 hektár, mélysége 2 méter. 



Ez összefüggő részét képezi a pekelniki és a fekete-dunajeczi tőzegtelepek- 

 nek, melyekkel együtt képezi a vízválasztót a Fekete-Dimajecz és a Fekete-Árva 

 folyók között. Annak nyugati lejtőjén a Fekete-Árva ; keleti lejtőjén pedig a Fekete- 

 Dunajecz tőzegcsermelyei erednek. 



A tőzeg itt folytonosan tovább képződik a felületén buján tenyésző tőzeg- 

 növényekből, melyek a vizet körm'ezetük fölé jóval magasabbra emelik és így e 

 felláp domborulatát eszközlik, mely közepén 10 — 20 méter magasságot is elér. 



A felláp könnyű mohtőzeget szolgáltat, mely között fészkekben szalonna- 

 turfa fordul elő, 



A tőzeg nyerése igen primitív módon történik és a legújabb időkig semmi- 

 kép sem volt szabályozva. Minden falubeli lakos áshatott a maga számára annyit 

 és ott, a hol neki tetszett ; újabb időben annyiban van korlátozva az ásás, hogy a 

 község elöljárósága minden gazda számára helyet jelöl ki, hol szükségletének meg- 

 felelőleg áshat. 



Kezdetben a tőzeget négyszögalakú gödrökben ásták, most a kijelölés úgy 

 történik, hogy az ásást a tőzegtelep egyik oldalán kezdik és lehetőleg egyenes fal- 

 ban folytatják a telep közepe felé. A kijelölésnek előnye, de egyszersmind hátránya 

 is van ; a mennyiben a víz levezetése illetőleg a telep lecsapolása könnyítve van és 

 a tőzegtelep látszólagos kimerítése késleltetik ; de ez csak látszólag előny, mert a 

 telep a lecsapolás által elveszíti a tőzegképződés egyik főföltételét, a tőzegnövények 

 fejlődéséhez szükséges vizet. 



A gödrökben való ásás alkalmával aránylag rövid idő alatt nagy területű 

 telep aknáztatik ki, de a kiaknázás itt csak látszólagos, a mennyiben a gödrök 

 mindannyian vízgyűjtők gyanánt szerepelnek ; a melyek csakhamar ellepetnek 

 tözegképző növények által, melyek aránylag rövid idő alatt a gödröket tőzeggel 

 töltik meg: úgy, hogy ott, a hol azelőtt 10 — 15 évvel gödrök alakjában ásták a 

 tőzeget, jelenleg már tőzegásásra alkalmas terület van. 



A tégla-alakban kiásott tőzeget megszárítás végett gyepes helyeken lapjára 

 fektetik vagy a téglát liosszabb élére állítják, úgy hogy az egyik darab a másiknak 

 élén való állását biztosítsa. 



Ha a kiásás után legalább 2 — 3 napig száraz időjárás uralkodik, akkor a tőzeg 

 aránylag igen gyorsan szárad ; mert a tőzegnek levegővel érintkező felületén szára- 

 dás folytán kemény réteg képződik, mely réteg a víz fölvételét akadályozza, mivel 

 a megszáradt tőzeganyag csak igen nehezen vesz magába vizet. 



Az így megszárított tőzeget a nép tüzelésre használja és így pótolja a fát, mely 



