332 IRODALOM. 



nyilik eiTe. Az előttünk fekvő rövid kivonat a kutatásnak sok fontos eredményét 

 csak egyszerű állítás alakjában, közelebbi okadatolás nélkül mutatja be, és bennünk 

 a kérdések egész sorát gerjeszti, melyek megoldását könnyen érthető feszültséggel 

 várjuk. Igaz ugyan, hogy a szerző korábbi munkáiból, nevezetesen az ő földtani 

 tankönyvének megjelenése óta, jól ismerjük már Szabó nézeteit a tömegkő/.etek 

 petrográfiájáról, ismerjük az ő kőzettani szisztémáját, vizsgálati módszereit és ezek- 

 nek főeredményeit. De itt, hol ama nézetek és kutatások egy fölötte bonyolódott 

 konkrét esetre alkalmaztatnak, a jelenségek magyarázatától amaz általános tételek 

 mélyebb okadatolását reméljük kapni. 



Ismeretes p. o., hogy a szerző a trachitok és a rokon eruptiv kőzetek osz- 

 tályozását kizárólag az alkotó ásványok társulására alapítja, a földpátok fajszerinti 

 megkülönböztetésére fektetvén a fősúlyt. így különbözteti meg a trachittipusokat. 

 Már most kétféle trachitfaj kölcsönös érintkezésnél előállhat a tipuskeveredés 

 jelensége, mely itt (35. lapon) röviden meg van magyarázva. «Ha valami vulkáni 

 kőzet áttör más már meglevő régibb kőzeten, ebből darabokat is zárhat be magába. 

 Ugyanez történhetik a régibb trachittal is, ha azon egy újabb trachit hatol keresz- 

 tül. Ha ezen keresztülhatolás a trachit törmelékén, annak tufa- és hamurétegein 

 történt, akkor egyes ásványok is jöhetnek be a feltörő trachitba, és akkor oly elegy- 

 részt is fedezhetünk fel benne, mely a normáltipusban nincs meg." Hogy ez a 

 folyamat lehetséges, és hogy tényleg elő is fordul, ez nem szorul bizonyítékra, 

 de mégis örülnénk, ha a terjedelmesebb munkában ama jelens gnek részletesebb 

 leírását és az ismertető jelek meghatározását találnók. 



Szintoly ismeretes előttünk, hogy Szabó úr a « zöldkő" (propylit) és «riolit" szó- 

 kat mint fajneveket elveti, de melléknévi minőséggel újból befogadja, hogy velük 

 a már kész kőzetek későbbi átváltozásának bizonyos nemeit jelölje. A zöldkőnemű 

 átváltozást mind itt mind a szerző korábbi műveiben világosan leírva találjuk, csak- 

 hogy annak genetikai magj^arázatát még szabatosabban kifejtve óhajtanok. Kevésbbé 

 világos előttünk, mi az, a mit a szerző a riolitszerű módosítás fogalmába foglaltatni 

 kivan ? Elegendő-e már a földpát-kristályok ismeretes üvegneműsége '? Vagy pedig 

 egy alaktalan átlátszó alapanyag fellépésére fektettessék a fösúly ? Mind a két esetben 

 be kellene bizonyítani, hogy ezek a jelenségek későbbi átalakulásnak eredményei, 

 nem pedig épen az eredeti állaj)otnak változatlan tulajdonságai, mi mellett a jelen- 

 kor üvegnemíí lávái szólnának. Némelykor azonban a trachittömeg elkvarczoso- 

 dását említi a szerző, mint a riolitizmus jellemző tulajdonságát ; ez pedig minden- 

 esetre utólagos, átalakító folyamatnak a következménye. És ha másrészt a jól 

 kifejlődött folyásszövet (melynek maga a riolit név köszöni eredetét), továbbá a 

 tajtkő-, perlit-, szurokkö- és obszidián-képzödés, mint a riolitizmus legtökéletesebb 

 kifejezése jelöltetik (:52. 1.), ismét zavarba jutunk, mivel ezekkel szemben bajosan 

 gondolliatuuk más keletkezési módra, mint a hevenfolyó tömeg megdermedésére, 

 tehát oly folyamatra, melyet eddigi nézeteink szerint úgy tekintünk, mint a vulkáni 

 kőzetképződésnek eredeti módját. E látszólagos ellentmondást a szerző oly geneti- 

 kai mag^^arázattal igyekszik eloszlatni (SO. l.j, mely szerint a felnyomuló fiatalabb 

 tracliitnak azt a képességet tulajdonítja, hogy a hasadék mellékkőzetét köröskörül 

 nemcsak izzásig hevíti, de valóságosan meg is ömlesztheti. Ily módon a szerző 

 nézete szerint igazi riohtárak is keletkeznek, a mi viszont feltételezi azt, hogy az 

 ömlesztés folyamatát nem a föld mélyében, Ikiuoiu egészen a szilárd hézag külszi- 



