A TURÁNI MEDENCZE. 167 
ken gyüjtött fontos tapasztalatok segédforrását Lóczy LasJos tagtársunk 
és CsoPEY LÁSZLÓ úr szíves fáradsága nyomán kezéhez adjuk. 
A szerkesztőség. 
1. A turáni medenczéről általában. 
A turáni vagy arali medencze Turkesztán délnyugoti részét foglalja el és 
körülbelűl 1.210,000 km.? (22,000 geogr. négyszögmérföldnyi) területre szorítkozik. 
Határai nagyon szabályosak s a keleti oldal kivételével szinte egyenes vonalúak ; : 
csupán a keleti határ tér el ettől az ő zeg-zugos voltával. Nyugotról határt szab 
a medenczének : a Mugodsár-hegyláncez, az Uszt-Urt nevű magas fekvésű síkság, a 
rajta találtató Csink, és a Balkbanhegység. Az Uzboj (az Amu-derja állítólagos régi 
medre) alsó részeiben megszünik a jellemzetes hegyrajzi határ s a turáni meden- 
eze összeolvad a kászpii medenczével. Délnyugoti és déli határát a Küren- vagy 
Kopet-dag, a chorosszáni hegyek s a Hindukus alkotják. Keletre úgy szólván kettős 
nyelvvel vágódik be a környező hegyekbe. Az egyik a déli, mely kisebb terjedelmű 
s az Alaj-hegyrendszert elválasztja ai Hindukustól és egészen Badaksanig ér. Ezen 
terülnek el Khiva és Bokhara birtokai Mazar-1-Serif, Khulum, Kunduz és más váro- 
sokkal. A másik, az éjszaki nyelv, elkülöníti a Tien-san hegyrendszert a Pamir-Alaj 
hegyektől, egészen a Fergana hegylánczig terjed s az oroszok úgynevezett Fergana 
nevű tartományát képezi. 
Végre az éjszakkeleti határ összeesik a Karatan hegylánczezal, mely Dsulekig 
szinte egyenes vonalban terjed s a Karamurun és Szuusz-kara hegyekben végződik. 
Erre a jellemzetes határ eltünik és a turáni medencze a T1ili-kul, Arysz-kul és más 
tavak táján összefoly a Balkhas-medenczével. Innét kezdve az éjszakkeleti határt 
csak sejteni lehet, és nagyon valószinű, hogy átszeli a Beltau, Aktau, Kyzimcsik, 
Csubartube, Koszbüjruk stb. hegyeket. 
A medencze két délkeleti nyelvét vagy szárnyát a pamir-alaji hegységek 
nyugoti folytatását képező domborulat választja el; nehány hegyláncezból áll ez, 
melyek közül a Nurataut illeti az elsőség, mert azzal, hogy jó messzire nyulik éj- 
szaknyugatnak, két egyenlőtlen részre, a szyrderjai s az amuderjai medenczére 
osztja fel a turáni mélyedést. Ez a domborulat a folytatását képező, de elszórtan, 
szabadon álló pusztai hegyekkel egyetemben nemcsak hogy két részre szeli a me- 
denczét, hanem egyszersmind feltételezi a medencze középső részének hegyrajzi s 
geologiai változatosságát is. Csupán itt lépnek fel a 900 m.-t meghaladó hegyek 
és a régibb korszakbeli kőzetek; mert leszámítva ezt a középső részt, a turáni 
medencze lapályos természetű, jobbadán vízszintes rétegzetű, igen fiatal üledékek- 
ből való, melyek részben krétarétegekhez, de főképen a harmadkorra következő, 
sőt a jelen korban is képződő rétegekhez tartoznak. Az utóbbiak közt a subz;erikus 
és seolikus lerakodások jelentékeny területeket foglalnak el, s nem egy helyen 
tökéletesen elfedik a régibb képződményeket. 
Az seolikus képződmények nagyon változatossá teszik a turáni medencze 
orographiáját, halmos jellemet kölcsönöznek felszinének, és a teljes síkság hiányát 
okozzák még a középső részenis, pedig ott az altalajt képező rétegek vízszintes 
fekvésűek. 
