178 MUSKETOV V. J.: 
folyami kagylók töredékeit tartalmazza. Különösen typikus voltot nyer e fatóhomok 
Kelif és Kerki városoknál. A mi pedig a tengeri dünéket illeti, azok jóval kiterjed- 
tebbek, óriási térséget foglalnak el kivált a Kyzyl-kum éjszaki részében s a Kara- 
kumban magas rendeket alkotnak, melyeknek hossza megüti, sőt felül is mulja az 
"2 kmt, s melyeknek magassága eléri a 15 métert is. (MuskEerov megjegyzi, hogy 
1880-ban erről irott tanulmányában tévedett, midőn 21 méterre (707) tette a 
magasságot.) Ezek a typikus dünék az Araltenger visszahúzódásakor egyfelől a 
tenger hullámainak partra gördülései, másfelől az állandó tengeri szelektől kelet- 
keztek, a mi egyszersmind megmagyarázza csapásuknak a tengerpart irányától való 
függését ; következőleg létrehozásukban nem annyira az éjszakkeleti, mint inkább a 
helyi, hogy úgy fejezzük ki magunkat, a parti szelek szerepeltek, melyek tudvalevő- 
leg minden huszonnégy órában periodikusan váltakoznak, nappal a tenger, éjjel a 
száraz felől fujván. A tenger hullámai szétmorzsolják a partok közeteit; részben 
kiválasztják az apróvá vált anyagot s kivetik a partra. Ez az anyag már teljesen ki 
van készítve, azaz eléggé apróra zúzva arra, hogy a gyenge szél 15 átidomítsa, 
mely utóvégre is parti dünéket alkot belőle. A dünék felhalmozódását megkönnyíti 
még az is, hogy az Araltó partjait alkotó közetek legnagyobb része a porló, homo- 
kos-agyagos aral-kaszpii üledékekhez tartozik; nagyon természetes tehát, hogy 
ezekben a dünékben nem gyéren bukkanunk az említett üledékeket jellemző 
kagylókra. A mondottakból kiviláglik, hogy a dünék alkotásában a főszerepet játsza 
maga a tenger, vagyis a tenger vize és a tengeri szelek; ez teszi ért- 
hetővé azt, hogy irányuk változása a part irányának változásával lépést tart. 
A Kyzyl-kumban például dominál az ÉK-irányú, mert az Aral partja is hasonló 
irányú ; a Kara-kumban ellenben az ÉK-irányú halomrendeken kívül ÉNy-, NyÉ- 
irányuakat is találunk. BoRscsov adatai szerint hasonló jelenséggel találkozunk az 
Aral éjszaki és éjszak-keleti partjain is. A. tengeri dünék homokja petrographiai 
szempontból világos, helyenkint egészen fehér, helyenkint pedig világos-pirosas- 
szürke szinével eléggé elüt a folyami dünék aczélszürke szinétől. Azonfelül a homok 
petrographiai és palaeontologiai sajátságai is rávallanak az aral-kaszpii üledékek- 
ből való eredetre, csakhogy a szemek jobban vannak meggömbölyítve ; úgy szintén 
kiterjedésök is szoros kapcsolatban áll az aral-kaszpii üledékek kiterjedésével, a 
mennyiben az utóbbiak határán túl ilyszerű homok-felhalmozódások nem fordultak 
elő. A legtypikusabb, hogy úgy mondjuk a kezdetlegés alakban levő dünék csakis 
vagy a tenger mai partjai mellett, vagy tőlük nem messze találtatnak, miből követ- 
kezik, hogy a régebbiek annyira át vannak már alakítva, hogy eredeti alakjukat 
elvesztvén, átmenetet képeznek a homokhalmok másik typusához — a voltaképi 
barkhánokhoz. 
A barkhánok a futóhomok olyan képződményei, melyeknek keletkezésében a 
szél játszotta a főszerepet. A dünékben a szél csupán folytatja a víz munkáját. 
A barkhánok felépítését kezdettől végéig a szél végezi. Minél erősebb, minél állan- 
dóbb a szél, annál tisztább a barkhán typusa és annál nagyobbak méretei. A dünék 
különböző éghajlat alatt képződhetnek, a barkhánok csak bizonyos klimatikus fel- 
tételek mellett jöhetnek létre. A dünék származása gyakran függ a part közeteinek 
petrographiai jellemétöl, például a franczia land-ok dünéi a kemény közetek fel- 
léptével megszünnek. A barkhánok nem szorítkoznak valamely vízmedenczére, 
mint pl. a tengeri s a folyami dünék; hanem felmerülnek a száraz föld minden 
