320 NOTH GYULA : 
lékke) van-e dolgunk, mely a hullámcsapások következtében az egykori szi- 
get partjáról lezuhant és a congeria-rétegekbe beágyaztatott. 
Én a magam részéről inkább ez utóbbi nézetet vallanám, minthogy 
kőolajjal átitatott congeria-rétegeket ezen a vidéken is oly pontokon figyel- 
tem meg, melyek a mélyebb képződményekkel látszólag semmiféle érintke- 
zésben nincsenek, sőt azoktól nagyobb térbeli távolságok és hatalmas kép- 
lékeny agyagrétegek által határozottan el vannak különítve. 
Ha eme a keleti kerületbe tett kirándulásunkról ismét visszatérünk a 
nyugotibb petroleumterületre, akkor Szelniczától K-re vagy 6 7/,-re egy már 
évek óta ismeretes és üzemben lévő hegyi kátrány előfordulására akadunk 
Peklenicza falu táján. 
Az itt előforduló hegyi kátrányról már 1863-ban tett jelentést 
Dr. Rózsav JózsEF, a magy. orvosok és természetvizsgálók vándorgyülésé- 
nek munkálataiban, valamint a Mura-közben végzett földtani felvételeiről 
szólva, Maryasovszkvy JAKAB, m. kir. geologus is a m. kir. földtani intézet 
évi jelentéseiben (Földt. Közlöny 1878. évf. 76—77. old.) 
Maryasovszky kiemeli, hogy a kőolaj abban a kavicsban, mely a con- 
geria-rétegeket födi, másodlagos fekvőhelyen van ; képződésének helyét ama 
barnaszéntelepekbe helyezi, melyeket Pekleniczától É-ra lefejtettek, és a 
melyek még most is a Mura partjain kibuvásokat képeznek. 
A pekleniczai hegyi kátrány eredetének ezen magyarázatára még vissza 
fogok térni, ha majd magát az előfordulást közelebbről ismertettem. 
Peklenicza Zalavármegyében, a Mura jobb partján, Mura-Szerdahely- 
től K-re fekszik 172 mtr tengerszin feletti magasságban. Környéke alacsony 
dombos. Egyes magaslatok egészen laza homokból állanak, a mely alatt 
kékes, homokos, palás agyag és végre egészen homoknélküli tályagok lép- 
nek föl. Helyenkint a kékes tályagot homok és kavics fedi, a mint ezt 
azon a legelőn is láthatni, mely a falútól DNy-ra Brodecz patak balpartján 
terül el. 
Ezen a legelőn körülbelől 500 "Y-nyire a falutól van egy száraz tövi- 
sek által bekerített hely, a melyen 8—10 víztócsa látható, a melyek felszí- 
nén több vagy kevesebb sárgás barna vagy fekete olajfolt úszkál. Az akna- 
munkák csak 3—10 "YV mélységig lettek folytatva, azután pedig az erősen 
betóduló víz miatt félbeszakították. Az aknázásnál 1—3 "/-nyi kavicsrétegen 
hatottak át, és ez alatt kékes szűrke tályagot és homokot értek el. 
Azon munkások vallomásai szerint, a kik ezen sekély kutakat ásták, 
különösen a kutak alján elért laza homokrétegből bugyogott föl a kátrány. 
Megelégedtek avval, hogy a gázbuborékok kíséretében a vizoszlop 
színére felmerülő hegyi kátrányt összegyűjtsék, mit a legkezdetlegesebb 
módon még ma is folytatnak. Az odavalók végighúznak t. i. a rét felületén 
egy hosszú nádszálat, a melyhez a kátránycseppek hozzátapadnak, mely el- 
járást addig ismétlik, míg végre a kátrányos szálak egész pamatja nincsen 
