A VULKO.TI BÁNYÁSZAT. 85 



tűnek uyilviínítannnk s nagy, igen nagy részt kell abból közvetlen elődeik, a dákok 

 javára átírnunk, sőt egy szintén tekintélyes részlet az utókort illeti meg. 



A Plinius által Hispániában megcsodált corrugákhoz hasonló külvájatok 

 szeldelik át a Korabia meredekjét. A mellett a begytetőtől kezdve mindenfelé 

 vízvezető csatornák sugároznak szét, hogy egy lépcsőzeten eléállított reservoirba 

 vezessék az esővizet és olvadó hó levét. Időnkint vízzuhatagokat rögtönözve mál- 

 lasztották, iszapoltatták a kőzetdarát s majd új lépcsőzeten felfogva a vizet e míve- 

 letet többször ismételték. Épen a hegy kúpja alatt a Plinius méretében (iOO lépés 

 széles és í200 hosszú) készített műtó körvonalait külömböztethetjük meg annyi 

 század multán is. A tó még mai állapotában is 8 méter vastag s földből, kőtörme- 

 lékből rakott ívezetes falát a uép «híd» {Podii) néven ismeri ; dél felé a Jádpatak 

 mély szakadékához közeledöleg a külső töltés befelé kanyarodik s világosan mutatja 

 a záródás helyét. 



E nagy vízmedenczén alul az éjszak-keletre tekintő lejtőt is Teu néven 

 emlegeti a nép. Ott azonban újabb kelettí vízgyűjtő létezhetett, 



Polybius ■■'■ elbeszélése szerint Uj-Carthagonál Hispániában 300 stadiumnyi 

 kerületben 40 ezer rabszolga foglalkozott s naponta i25 ezer drachma ezüstöt 

 termeltek. Plinius*"*' szerint ugyancsak" Hispániában a kemény, nehezen véshető 

 kőzeteket eczettel, tűzzel lazítják meg. Minthogy azonban ez a mívelet tűrhetetlen 

 füstöt, gőzt idéz elő, azért inkább óriás, olykor 150 fontnyi pörölyökkel (fractariis 

 C. L. libras ferri habentibus) verik szét a kőzetet s az érczeket kézről-kézre ado- 

 gatják a míg az emberláuczolat utolsó tagja a szabadba kinyújthatja. 



Ha kellően kiaknázták a hegyet, kiütik a gyámoszlopokat s a tetőn álló 

 őrök jeladására hanyat-homlok menekül a munkás sereg, mert nem sokára minden 

 emberi képzeletet felülhaladó dörejjel összedűl a sziklatömeg. Bár észrevehetőleg 

 színező phantasia sugallta Polybius elbeszélése után Btrabonak e részleteket, mégis 

 annyi tény, hogy a Yerespatakon látható s világszerte ismert Nagy és Kis <(Vár» 

 (Cetate maré micke) s a Korabia-nak imént említett óriás külvájatai igazolják az 

 egykori átvágások óriás dimensioit. E]) úgy képesek vagyunk az érezek további 

 feldolgozását a Korabia környékének leleteivel megállapítni. A nagy műtó közelé- 

 ben megtaláltuk az aranyzuzó kőmozsarakat is s alább a vizér neve, Vdlea linzi 

 szintén ez őrlőkre utal. Strabo Égyptomban szemtanuja volt ez eljárásnak, midőn 

 javakorbeli férfiak (30—40 év) aprózták az érczeket a komozsaiakbau s utóbb 

 egy-egy teknőformán öblített kemény kőlapon egy hasonló keménységű őrlő kő 

 segélyével lisztté aprózták, hogy abból kiválasztó teknőkben (Scheidtroch) az arany- 

 szemeket kiválaszthassák. 



A Péter-Pál máig elég bőven adja a szabad aranyat, úgy hogy az utolsó 30 év 

 alatt a termelés hason fele ebből állott és 1857-beu egyetlen egy nap alatt Imsz 

 kg-nyi «áldás') jutalmazá a bányászatot. I8S6márczius lénis a hírlapokban közzé- 

 tett bányarablás idején '?yl kilogramm aranyat raboltak el a közel ISucHiniibdl össze- 

 verődött haramiák. A bánya arany gazdagsága a multakban is sokszor éleszté fel a 

 nép rablási hajlamait. így 1816-ból 1 7. 0(J0 frt értékű ai-any rablását említi fel 



* Strabo III. 188, Casaubon kiadás. 

 ** Plimus, História naturális 33, 21. 



