226 ZIMÁNYI KÁROLY : 



repedéseit utólagosan kovasav töltötte ki, s ez okozza keménységét. A csi- 

 szolatban is jól feltűnik a brecciás szövet, a mennyiben kisebb-nagyobb 

 szögletes mészmezüket keresztül-kasul quarzerek járnak át, helyenkiut 

 chloritos zöld foltokkal tarkázva. Dr. Koch tanár úr valószínűnek véli, hogy 

 a görgetegek a kréta mészkő alsó határáról valók, a hol ez utóbbi a kristályos 

 palákkal érintkezik. 



A kristályok víztiszták, a nagyobbak fehérek és kevésbbé átlátszók, 

 egyesek felületét pedig a vasoxydhydrat rozsda-barnára szinezi. Túlnyomólag 

 rövid oszloposak a merőleges tengely szerint (1. ábra), vagy vastag táblá- 

 sak ; hasonló barytokat ismertetett nem régen Graeff * a waldshuti (Baden) 

 tarka homokkőből. Ritkábban találni d . (102) dóma uralkodása által osz- 

 lopos kristályokat (2. ábra), ezeknek combinálása egyszerűbb. A méretek 

 átlag véve: 2 — 6 mm hosszúság a merőleges tengely, 1,3 — 3 mm szélesség 

 a két átló irányában ; a kristályok csaknem kivétel nélkül a hosszúátló egyik 

 végével nőttek fel. 



A lapok általában véve jól tükröznek és mért hajlásaik keveset térnek 

 el HJELMHACKER-nek ** a svarovi baryton mért alapértékeiből számított haj- 

 lásoktól. 



Összesen a következő 18 alakot határozhattam meg: 



[1] 



A kristályok orientálása az, a melynél a legjobb hasadás lapja c . (001), 

 az erre merőleges két egyenértékű hasadás pedig az alapprisma m . (110). 



A három véglap közül c . (001) mindig jól kifejlett, a . (100) ug^'an 

 fényes, de alárendelt; míg a hosszlap b . (010) rendesen homályos és merő- 

 leges irányban finoman rostos. 



A lunkányi bary tokra jellemző az oszlopok és a verticalis fősor pyra- 

 misainak sokasága; némileg emlékeztet e kifejlődés a telekesi *** (Borsod 

 megye) barytkristályokra, csakhogy ezek a túlnyomóan kifejlődött hosszlap 



* Zeitschr. f. Kiyst. 1889. XV. 380. 

 ** Denkschriften d. Wiener Ak. 1872. XXXTT. 

 *** ScHMiDT S., Bai-j-t és Cerussit Telekesröl. Értekezések a természettiid. köréből. 

 Kiadja a m. tud. Akadémia 1882. XII. 1. sz. 



(140) 



