552 IRODALOM. 



petrographiai és geológiai jellemzése mellett a kikapott szerves maradványokat is 

 felsorolja. A legtöbb szerves maradvány a 273,92 — 313,86 m mélységből, azaz a 

 fúrólyuk legalsó 39,94 m vastag rétegéből került ki. A 17,57 — 1 14,10 m közt átfúrt 

 rétegekből Vivionit (vashydi'ophosphát) gömböcskék kerültek felszínre, a melyeket 

 dr. Muraközt Károlt műegyetemi tanársegéd vegyelemzett meg. 



Ezek ntán szerző a nLevantei faima leirása" czímű fejezetben a szentesi 

 artézi kút mélyebb rétegeiből kikerült szerves maradványok tanulmányozására tér 

 át s azokat a levante'i ontdet faunájába sorolja. E faunában a Vivlpora és Unió 

 genusok uralkodnak. Szerző még azt is kimutatja, hogy a fauna főképen édesvízi 

 fajokból áll s benne csak 2 elegyesvizi alak (Cardium és Cerithium) fordult elő. 

 A két szárazföldi faj Helix és Bulimus folyóvizek által sodortatott e társaságba. 

 Az érdekes fauna következő 19 fajból áll: 



Cardium semisulcatun) Rousseau, Pisidinn) rugoston Neumatr, Unió Sturi 

 M. HöRNES, ünio pseudo-Sturi nov. sp., Unió Semseyi^ííow.sp., Unió Zsigmondyi 

 Nov SP., Unió SP., iVeriíma (Theodoxus) transversalisZiEGL.Eii,Neritina{Theoáoxna) 

 [1] soniplicaUi ^EV^ikin, Vivipara Bőrkhi nov. sp., fíi/tliinia podirinonsi'^'í^iEVMAYH, 

 Lithogliplmsnaticoides Férussac, Hydrohia SlavonicaBRVsiNA, Melanopsis Eíipcri 

 Férussac, Cerithinm Szenthesiense nov. sp., Limnaeus (Acella) longus nov. sp., 

 Planorhis corneus Linné sp.. Helix (Frutieicola) ■intfescpnfi Pennant, Biiliminus 

 tndens Müller sp. 



A sorozat teljessége miatt szerző megemliti, hogy a 302 — 309,G m közt a 

 homokból meg nem határozható emlős csontok is kerültek elő. 



Az egyenként leírt 18 faj (egy Unió meg nem határozható) alakját szerző a 

 mellékelt XXX, XXXI, XXXII-ik táblán saját fényképei nyomán be is mutatja, 

 valamint a XXIX-ik táblán a fúrólyuk földtani szelvényét is ; a következő 6 species 

 mint új faj szerepel. Unió I'sctido-Sturi Halavíts, Unió Sentset/i Halaváts, 

 Unió Zsigmondi/i Halaváts, Vivipara Böckhi Halaa'Áts, Ccrithimn SzentJie- 

 siense Halaváts. Limnaeus (Acella) longus Halaváts. 



Szerző a « Végkövetkeztetések)) -ben kifejti, hogy Szentes város altalajának 

 azon 313,86 m vastag része, melyet a fúró feltárt, a földtani szelvény tanúsága 

 szerint édesvizű belsőtóban rakódott le ; a mit főképen az eltemetett szerves marad- 

 ványok bizonyítanak. A felső sárga, márgás homokot a felette levő sárgás, lőszszerű 

 agyaggal szerző alluviális képződménynek tartja, mig a 17.57 m mélységtől kezdve 

 úgy az agyag mint a homokrétegek megváltoznak s e rétegek már a diluviumhoz 

 sorolandók. E diluviális rétegek szerves maradványait a boldogult Hazat Gtula 

 határozta meg, szerző pedig táblás összeállításban közli a fajokat a mélységek szerint. 

 Mig a diluviáhs korú lerakódás felső határait egészen pontosan ki lehet jelölni, 

 addig az alsó határt (a diluvium és levantei között) megállapítani nem lehet. 

 A 221,20 m mélységtől kezdve azonban egészen végig már határozottan a levantei 

 képződményeket jellemző szerves maradványokkal van dolgunk. Ennek megvilágí- 

 tására szerző a szentesi fúrólyuk ezen alsó faunáját egy táblázatban összehasonlítja 

 a nyugati szlavóniai Paludina rétegekkel, a miből egyszersmind az is kitűnik, hogy 

 a szentesi fúrólyuk faunája a szlavóniai Vivipuni Viikotinovirsi szini-né\ magasabb 

 s így ő azt a Vivipara Böckhi szint-nok nevezi. 



A szentesi artézi kút felszálló vizét ezek szerint a neogen korú levantei réte- 

 gekből kapja. 



(166) 



