318 AZ AKANY AUSZTRU- ÉS MAGYARORSZÁGBAN. 



AZ AEANY AUSZTRIA- É8 MAGYARORSZÁGBAN. 



A víihitarendezés küszöbén állva, érdekesnek tartjuk Eainer L. St. «Gold 

 in Oesterreich-Ungarn» czím alatt megjelent czikkét kivonatosan és hazai viszo- 

 nyainkra vonatkozó adatokkal kiegészítve közölni, annj'ival is inkább, mintliogj' 

 azon szereppel foglalkozik, melyet az osztrák-magyar bányászat és kohászat, különö- 

 sen az arany előállítása, a világ nemes fémtei'melésében játszik. 



Ezen szerep jelenleg nem jelentékeny, minthogy azon száz meg száz bánya 

 közül, mely a középkorban és az njkor kezdetén aranyat és ezüstöt termelt, csak a 

 legkevesebb van még üzemben. 



A Lajtán túl Pfibram az, mely körülbelül 3.500 kg ezüstöt szolgáltat, de 

 miveletei már az 1000 métert meghaladó mélységben mozognak; a mit ezen kívül 

 ezüsttartalmú ólomból termelnek, n. m. Stiriában Német -Feistritz mellett és Stein- 

 brückban, Schwaz, Brixlegg, Rabenstein és Tősen vidékén Tirolban, Littai és Eaibl 

 vidékén Krajnában és Karinthiában, az nem jelentékeny és alig éri el a 800 kg-ot 

 évente. 



A lajtántúli aranytermelés éppen számba sem vehető; a hires Eule Csehország- 

 ban már csak névleg van üzemben, ugyanez mondh-ató a ((Hohe Goldberg»-röl 

 Eaurisban. 



A ((Eathhausbergi) a gasteini völgyben, egj'kor a salzburgi érsekek legjelen- 

 tékenyebb kincstára, évente alig termel 15 kg finom aranynál többet. 



Karinthia számos aranybányája parlagon hever ; a mélymívelés Zellben (Ziller- 

 völgy) fel van hagyva. 



Egy visszapillantás a lefolyt századokra, egészen más képet tár elénk. Akkor 

 Tirol minden völgyében ezüsttartalmú ólom és fakóérczekre míveltek és Eöhreu- 

 büchelben Kitzbüchel mellett már oly mélységekben dolgoztak, melyeket a pfibrámi 

 aknák csak az utolsó évtizedekben multak felül. 



A régi bányászat jelentőségét legjobban illusztrálja azon történelmi adat, mely 

 szerint 1600-ban, az osztrák ellenre formatió alkalmával 30.000 bányász a felső- 

 karinthiai arany- és ezüstbányákat vallásüldözés miatt elhagyta. Mily élet lehetett 

 egykoron a Kliening- és Lavantvölgyben, mielőtt a vizek ezen hires aranybányát még 

 el nem öntötték, továbbá Gastein- és Eaiirisbau, mielőtt a növekvő glecserek a tár- 

 nákat el nem fedték. 



Azt mondják, hogy mind ezen bányák kimerültek volna, de a laikus is feltűnő- 

 nek fogja találni azt, hogy az érczekben való kimerülés egymástól távol fekvő helye- 

 ken, az Alpokban, a Szudetekben, Csehország völgyeiben és a Taurus magaslatain 

 úgyszólván egyszerre megszűnt. 



Ha valaki nem született pessimista, alig zárkózhatik el azon gondolat elöl, 

 hogy ezen bányaterületek egyike vagy másika a modern báuyatechnika segédeszkö- 

 zeivel ismét felvirágzásnak ne indulhatna. 



Mig az osztrák tartományokban az ellenreformatió és a 30 éves háború okozta 

 kulturális hanyatlás folytán a virágzó bányászat tönkre ment, Magyarország bányá- 

 szata sem örvendett háborítlan fejlődésnek. 



A mohácsi vész 1.52()-ban és a törökök uralma félbeszakították a mongolok 

 által 1241-ben elpusztított ország kultiválását; Erdélyben a rómaiak által már meg- 

 honosult aranybányászat századokon keresztül ugyanazon fokon maradt és csak Mária 

 Terézia és II. József császár által nyert jelentőséget a \-ilág fémtermelésére vonat- 

 kozólag. 



(210) 



