IRODALOM. 321 



ezek felhasználására a legfényesebb kilátás nyílik és még oly érezek is értékesíthetővé 

 fognak víílni, melyek bár nem szegények, de hozzáférhetlen fekvésük következtében 

 jelenleg haszonnal nem aknázhatók ki. 



Gondoljunk csak az erdélyi Erczhegység félreeső bányaterületére, hol töarérdek 

 mennyiségű aranytartó kovand kiaknázásra kínálkozik, melynek értékesítéséről eddig 

 szó sem lehetett. 



Arról, hogy ezen extractió módok alkalmazása az Európán kívüli országokra 

 mily befolyással lesz, még fogalimmk sem lehet. 



Oly érezek feklielyei, melyekben a vegyész jelentékeny aranytartalmat konsta- 

 tálhatott és melyeket daczára ennek, sem amalgamatió sem olvasztás által eddig érté- 

 kesíthetők nem voltak nagyon számosak. 



Ha beválnak a fent vázolt extractió-módok, mint az eddigiek nyomán biztosnak 

 vehető, akkor az aranytennelés fejlődésének egy rij stádiiimába lépünk ; ez nem lesz 

 többé pillanatnyi, mint az újonnan feltalált aranylelethelyek kiaknázása folytán ren- 

 desen beállott. Mindeddig az aranytermelés t. i. ugrásszerű volt ; jövőre kizárólag a 

 bányász munkájái'a alapítva, a termékeny érőhez hasonló lesz. 



Nincs tehát okunk félni attól, hogy az alluvial aranyfekhelyek kimerülésével, 

 az aranytermelés lényegesen csökkenni fog, mert minden ilynemű hanyatlás, új arany- 

 bányák megnyitására ösztönözve az arany vételerejét emeli. 



Az aranynak minden áremelése, száz meg száz szorgalmas bányásznak munkát 

 fog adni és életet hozni völgyekbe, melyekben századokon keresztül csak a favágó és 

 pásztor időközönként foglalkodott. 



Ausztria-Magyarországon legkevésbbé van okunk az alluvial aranytelepek kime- 

 rülése fölött aggódnunk, mert nincs egyhamar hasonló területű ország, mely annyi 

 kiaknázásra érdemes aranyércz lelőhelyet bírna, mint pl. Eszakmagyarország és Erdély 

 területe. Különösen ásványkincsekkel megáldott hazánkban az évi aranytermelés 

 lényegesen és tartósan emelhető, ha az itt már ma ismert érczelőfordulások kiakná- 

 zásához fognak és a bányászat oly módon rendeztetik be, mint azt a bánya- és kohó- 

 üzem modern technikája a huszadik század hajnalán megkívánja. (U. M. I. Z.) 



IRODALOM. 



(28.) KocH Antal: A gr. Mikó-szobor talapzatának köve. (Orvos -termé- 

 szettudományi Értesítő. Term. tud. szak. Kolozsvár, 1889. XIV. 166. 1.) 



Az erdélyi Museum -Egylet igazg. választmány áoak elhatározása folytán, 

 alapítójának néhai gr. Mikó Imre emlékszobrának talapzata erdélyi kőzetből 

 készült. Erre a czélra legalkalmasabbnak bizonyult a kisbányai (Torda-Aranyos m.) 

 quarz-andesit (dacit). 



Az emlék egyes részei e kőzet két különböző változatából valók. A kerités 

 oszlopai és az emlék lépcsőire használt kőzet lelethelye a Kisbánya és Asszonyfalva 

 közt, a sziklaszorosban az országút mellett fekvő kőbánya. Egészben véve a kőzet 

 szövete gránitoporphyros, átmenetekkel a porpliyrosba vagy a tömörbe ; ebből a fehér 

 plagioklas, a fekete amphibol és biotit élesen válik ki. Az alapanyag világos fakó- 

 szürke szintí. Elszórva dió- vagy ökölnagyságú tömörebb kőzetkiválások, néhol 

 sárgás epidoterek tűnnek elő. 



A t. k. talapzat az előbbi változattól feltűnően különbözik, ezt Kisbánya 



Földtani Közlöny XXII. köt. 1892. (-21.3) 21 



