23 



logiskt draperi. Efter de tiders åsigt var ock endast spe- 

 kulativ forskning värdig tänkande varelser, och, ju mindre 

 faktisk kännedom man egde, desto lättare förlorade man sig 

 i logiska schemata, utan allt positivt innehåll. För nämnda 

 skola voro- vetandets hufvudkällor 1) Bibeln och 2) Aristo- 

 telis filosofi; nya utländska upptäckter förbisåg och ignore- 

 rade man. Vi få i det följande se, huru strängt Naturve- 

 tenskapernas idkare den tiden slöto sig till Theologien och 

 vanligen öfvergingo till Theologiska läro- eller Biskops-stolar. 

 Man måste också ofta beundra den fyndighet, hvarmed man 

 förstod bevisa sina satser ur Bibeln. Så vederlägges gene- 

 ratio cequivoca med 1 Mos. 1: 11; bestrides solens inverkan 

 på växternas bildning, emedan växterna skapades på tredje 

 dagen, men solen på den fjerde. Vi få likväl i det föl- 

 jande se, hvilka friheter man tog sig, f. ex. Ungius i Bo- 

 tanikens historia, att utspinna Bibelns ord utöfver hvad de 

 verkligen innehålla. Mot slutet af denna period utträngdes 

 den som ett non plus ultra ansedda Ramiska filosofien af 

 den Cartesiska, hvilken, ehuru i sig sjelf icke just något 

 framsteg, ändock hade den nyttan med sig, att dess hvirjlar 

 bortsopade en mängd skolastiskt damm och gräl. Professor 

 Steniiis var i Upsala dess förste anhängare. Med. Professor 

 Hoffvenius sedermera dess målsman, kraftigt biträdd af O. 

 Rudheck d. ä. — och icke var han den man, som lät binda 

 sig af föreskriften att icke framkomma med något nytt. 



Att förstnämnda skola var på en villoväg, behöfver icke 

 anmärkas; men på vetenskapens nuvarande ståndpunkt må 



