26 



fördelas dessa i växter (c. anim. sensii experda) och djur (c. 

 anim. sentientia). Närmare definitionen på växt, som i alla 

 den tidens uppsatser spelar en vigtig rol, är: coiyus per- 

 fecte vivens, anima vegetahili tantum prceditum, quae e terra 

 nascitur, vivit, viret, alitur, augetur. Hvartdera af dessa 

 momenter utvecklas sedermera närmare och bestyrkes med 

 Aristotelis auctoritet. Hvad som vidare säges om växter- 

 nas instinkt att urskilja gagneliga och skadliga näringsäm- 

 nen, om deras känsla af hunger och törst, glädje och sorg, 

 hat och kärlek måste metaforiskt uppfattas. Växternas 

 ursprung härledes 1) af Skaparen; 2) af jorden (hvarför 

 solen ej tages i betraktande, är redan anmärkt). Jorden 

 lemnar växternas materia; men deras egentligen bildande 

 orsak (y^forma substantialis») är växtsjälen. Växternas än- 

 damål är dels generelt, universi prydnad och fullkomning, 

 dels specielt, ett »bestialiskt», att tjena djuren till föda — 

 och ett humant, hvilket tillika är ett andeligt (nusus plan- 

 taruvi spiritualis»), förherrligande af Skaparens ära och ma- 

 nande till hans lof. »Prceseiitem 7nonstrat qucelibet herba 

 Deum.)) 



Hvad författaren derefter anför om växternas groning, 

 vittnar om noggranna iakttagelser, f. ex. Kål, Mejram gro 

 på tredje dagen, Laktuk på fjerde. Selleri på 40:de dygnet; 

 Paeonier och Mandragora först efter ett år. Orsakerna här- 

 till äro: 1) olika bildningskraft (vis formandi); 2) »den la- 

 tenta värmens mer eller mindre styrka»; 3) större eller 

 mindre hårdhet hos fröets skal. — Växternas delar äro dels 



