27 



väsentliga (nnecessarice»), dels oväsentliga (»non necessarice>>). 

 De yttre väsentliga delarne äro rot, bål, kärl (»venae»), 

 hvilka äro spridda till alla delar; de inre märgen, som af 

 en del anses för växternas lijerta, och växtsaften. Roten 

 är växternas mun, genom hvilken de uppsupa näringen. 

 Kärlen äro kanaler, som kringföra den för näringen nöd- 

 vändiga saften (»väsa et vehicula succi»). Märgen är väx- 

 ternas inre centrala del; den består af cellväfnad och nä- 

 ringssaft (humor vitalis). Oväsentliga delar äro blad- och 

 blomskaft, grenar, rotskott (hvilka jämföras med djurens 

 exkrementer!). Blomman är förberedande organet för fruk- 

 ten; men om dess delar förmärkes ingen kännedom. Frukt- 

 slagen äro: äplefrukt (poma), nötter, bär, frön. 



Författaren ingår derefter uti undersökning, hvilken 

 växtdel skall kallas den öfre eller den nedre. »Mängden, 

 säger författaren, anser den mot höjden sträckta delen för 

 den öfre, den i jorden nedträngande för den nedre; men 

 filosoferna, som se djupare i saken (»qui rem altius pene- 

 trant»), inse, att det förhåller sig tvärtom»; — och som Co- 

 rollarium deraf anmärkes, att menniskan är en inverterad 

 växt, och växten en inverterad menniska, som derför måste 

 stå på hufvudet! (Detta påhitt, att växternas rot är deras 

 öfre del, synes man lagt synnerlig vigt uppå, ty det inskär- 

 pes af vår författare ett par gånger och repeteras seder- 

 mera af alla skolans anhängare, så att denna åsigt, jemte 

 termerna anima, forma o. s. v., äro det Schibbolet, hvar- 

 uppå dess adepter igenkännas.) 



