33 



frön; den aldra närmaste växternas structur (jemf. föreg.). 

 Växterna sammansättas af flera olika delar, dels enkla, så- 

 som fibrer, nerver, cellväfnad (caro), ved, bark; dels sam- 

 mansatta^ a) beständiga, såsom rot, grenar, eller b) omvex- 

 lande, såsom blad, blommor, frukt. Hvad författaren vi- 

 dare anför om växtlifvets funktioner (mot sina samtidas 

 åsigt förnekar han vissa växters absoluta sterilitet) och 

 egenskaper, är väl föga märkvärdigt, men enklare och redi- 

 gare framstäldt än hos föregångarne. 



Vid Abo Universitets stiftelse öfverflyttades denna 

 skola*) till Finland genom G. Ahmus (f. på Åland 1609, 

 Mag. i Upsala 1635, f 1664), som utnämndes till förste Phy- 

 sices och Botanices Professor derstädes. Han var lärjunge 

 af Chesnecopherus, men en skarpsinnig, sjelfständig tänkare, 

 som slöt sig till Cassalpinus jemte Aristoteles, likasom Frank 

 till Aristoteles och Paracelsus. Han antog väl icke (/e?ie- 

 ratio cequivoca i dess råare form, såsom vexlande naturkraf- 

 ters lek, men att frön till organismer blifvit i hela naturen 

 kringspridda, som endast väntade på det gynnande ögon- 

 blicket för sin utveckling. Se Diss. de generationihiis et 

 corruptionibus animalium, Abo 1643. Detta utvecklas när- 

 mare i afh. de generatione viventium (Abo 1647). Han an- 

 tager deruti, att ingen könsskillnad finnes hos växterna, 



*■) Om denna skola i Finland lemnas utförlig underrättelse i Herr 

 Hjelts afhandling om Naturhistoriens Studium i Finland före 

 Linnés tid, Helsingfors 1843, hvilken vi begagnat. 



Fries, Bot. Utjl, 111. 3 



