35 



turhistorisk mening) delas i generisk och specifik; denna in- 

 delning är grundad i naturen sjelf, som, hvad formen be- 

 träffar, icke älskar idel likhet öfver allt, utan skall en vara 

 den egendomliga jemte flera oegentliga, en den verksamma 

 och herrskande, men derjemte en mängd hvilande och un- 

 derlydande finnas i denna förening. Ty en form är essen- 

 tielt till pä det ena, formelt blott pä det andra stället. 

 Essentielt kan den dock vara till hvarhelst, men formelt i 

 det materiel blott, som hon närmast tillformar, och det så- 

 lunda, att hon gifver upphof till en art (species), i det hon 

 gifver den form. Den generiska formen är den, som, afse- 

 ende mera materien än formen, icke bestämmer en art, då 

 den specifika formen deremot gör en arts bestämning. I 

 den senare af hand lingen, om Själ i allmänhet, definieras den 

 med grundbestämningen till fortsatt verksamhet hos en med 

 potens till lif organiserad naturkropp, och utvecklas derefter 

 träff"ande dess olika grader, vegetativ, sensitiv och rationel. 

 Jacob Flaclisenms (Finne, f. 16.33 och först Logices et 

 Metaphys. Professor 1665, sedermera Theologiae 1679) utgaf 

 1656 under Professor Wexionii prresidium en disputation 

 De regno vegetahili in genere. Den är compilerad dels efter 

 Aristoteles, dels och hufvudsakligen från Staleni ofvan anförda 

 afhandling (hvarur f. ex. uppställningen af växtlifvets funk- 

 tioner o. s. v. är hämtad). Afven Ungii disputation är be- 

 gagnad vid framställningen af växternas organer. Något 

 egendomligt deruti hafva vi ej upptäckt. — Efter Thauvo- 

 nius öfvertog Log. et Metaph. Professorn llturenius äfven 



