55 



kunna vi icke finna hvarken anmärkningsvärda motgångar*) 

 eller förföljelser; tvärtom en underbar Försynens ledning. 

 Då man äfven i senare arbeten anför som en fläck på den 

 ädle Rosén von Rosensteins minne, att hafva velat uttränga 

 Linné, anse vi för en pligt att utplåna densamma. När 

 Rudbeck våren 1730 insjuknat, var Med. och Botan. Adjunk- 

 ten Rosén på utrikes resa, hvarföre Rudbeck uppdrog åt 

 Linné att för de studerande demonstrera växterna i Bota- 

 niska trädgården. Om sommaren hemkom nämnde Rudbecks 

 Adjunkt, hvarefter han förordnades att förestå Professionen, 

 hvilket var hans både rättighet och skyldighet. Att dervid 

 föredraga en 2 års student, som ingen examen tagit, hade 

 icke blott varit intrig, utan vald och mannamån, och Can- 

 cellers-brefvet, som förordnade, att ingen utan aflagdt Aka- 

 demiskt prof skulle förordnas förestå någon profession, har 

 ganska goda grunder. 



Från Hartekamps parker med dess bibliothek, trädgård 

 och rika samlingar utgingo Linnés första arbeten (med un- 

 dantag af ett utkast till Flora Lapponica i Åct. Litt. Suec. 

 1732), hvilka frejdade hans namn kring hela den lärda verl- 

 den. En del, f, ex. första utkastet till Systeina nataroi 

 (Lugd. Bat. 1735), voro visserligen blott lösliga pennritnin- 

 gar, men redan ex ungue leonem. Flerfaldiga upplagor ut- 



*) Den enda motgång, vi kunna nämna, är, att han 1830 förgäf- 

 ves sökte Akademi-trädgårdsmästare-jjlatgen, emedan hans gyn- 

 nare Rudbeck förklarade honom vara alltför god att stanna 

 på denna post. 



