57 



sågs för lagstiftande i vetenskapen och lades till grund för 

 den Akademiska undervisningen. Att man nu i flera hän- 

 seenden frigjort sig från Linnéanska lagarne för namngif- 

 ning och diagnostik, om ock genom vetenskapens utveckling 

 nödvändigt, har visserligen icke ledt till den vetenskapliga 

 lättfattlighet och objectiva klarhet, som den Linnéanska 

 egde. Samma år utkom Skånska resan (företagen 1749). 

 Ar 1753 utkom Linnés andra hufvudverk: Species planta- 

 rum, hvaraf en betydligt tillökt upplaga utkom 1762, och 

 tvenne Mantissor 1767, 1771. De rika samlingar, som Linné 

 tillsändes från alla länder och hemfördes af hans talrika lär- 

 jungar, förklara denna vetenskapens hastiga tillväxt, som 

 årligen gjorde nya tillägg nödvändiga. 



Att upptaga alla Linnés smärre skrifter, afhandlingar 

 i lärda samfunds handlingar och Akademiska dissertationer 

 skulle här leda till alltför stor vidlöftighet och må öfver- 

 lemnas åt Bibliognoster*). De vigtigare och fullständigt 

 akademiska disputationerna finner man omtryckta i Amae- 

 nitates Academicce, vol. I — IX, en högst dyrbar och värde- 

 rik samling. En stor del af dissertationerna äro visserligen 

 författade af Respondenterna (Haller har försökt utmärka, 

 hvilka företrädesvis tillhöra de sednare); men Linné har 

 tvifvelsutan granskat och godkänt desamma. 



De framsteg i vetenskapen, Linné grundlade och ut- 

 förde, äro förnämligast följande: 



*) Se Sackléns Läkarehistoria, Wikströms Conspectus o. s. v. 



