96 



der hans ledning erhöll arbetet klassiskt värde. Efter Palm- 

 struchs död (1811) öfvertog Kamman*ätts-Rådet G.J.Bill- 

 berg utgifvandet af 7 och 8 banden, till hvilka äfven tex- 

 ten författades af Swartz intill dess död (1818), hvarefter 

 de 6 sista häftenas text författades af Billberg sjelf. Med 

 9:de Bandet öfvertogs förlaget af K. Vet. Akad., och texten 

 till detta och tionde bandet besörjdes af Prof. Wuhlenherg. 

 Sedan 9 häften af elfte bandet, redigerade af Prof. J. P. 

 Wahlberg, utkommit, blef hela lagret förstördt af eldsvåda 

 och arbetet till verklig föi"lust afbrutet. 



Alla hittills anförda Botanikens idkare omfattade tillika 

 Zoologiens studium; det var först i följande period hvar- 

 dera af dessa vetenskaper erhöllo egna representanter. Fler- 

 talet af Linnés lärjungar icke blott qvarstannade på hans 

 ståndpunkt, anseende vetenskapen med honom afslutad, så 

 att det endast återstod att beskrifva och i systemet införa 

 nya exotiska växter, utan förbisågo äfven de nya banor till 

 vidare utveckling i Biologi, Morfologi, Naturliga systemet, 

 hvilka Linné grundlagt. Inhemska växterna, liksom kryp- 

 togamerna i allmänhet, befattade man sig vanligen föga med. 

 Det var egentligen hos oss tvänne män (O. Sicartz och E. 

 Ächai-ius), som uppträdde med mera sjelfständighet, fortsatte 

 vetenskapens utveckling i Linnés anda och derigenom grund- 

 lade den nya skola, som i andra årtiondet af närvarande 

 århundrade uppspirade. 



