100 



Chenopodium viride, Tjotus maiHtimus m. fl.), som ingen an- 

 nan skiljer, under det han reducerar alla nyare bestämnin- 

 gar. Med Fl. Suec. var hans egentliga botaniska verksam- 

 het afslutad; homoeopathiska studier synas efter öfverta- 

 gande af Med. och Botanices Profession (1828) företrädes- 

 vis fästat hans uppmärksamhet. I hans sista uppsats om 

 Svenska fattigdomen uppnådde hans konservativa åsigter 

 kulminationspunkten; han förkastar deruti alla det ratio- 

 nella jordbrukets framsteg. Liksom i dagliga lifvet, stod 

 han i vetenskapen, åtminstone under senare perioden, full- 

 komligt isolerad; med ingen af samtidens utmärktare Bota- 

 nister stod han i närmare förbindelse, ehuru mången skulle 

 funnit sig smickrad deraf. Tvärtom synes han undvikit 

 beröring med andra, i följd hvaraf han icke h 'ller bildade 

 några lärjungar utom Prosten L. L. Lcestadius. Derigenom 

 inträffar det egna förhållandet, att under hela hans tjenst- 

 tid Demonstrators-sysslan stod obesatt (!), och Amanuensen 

 vid samlingarne erhöll aldrig tillträde till desamma. Pä sitt 

 rika Bibliothek nedlade han betydliga omkostnader, men inga 

 på sitt Herbarium, som derföre innehåller fögaaf vigt, utom 

 hvad han sjelf insamlat. Båda disponerade han till Upsala 

 Universitet. 



Bland Wahlenbergs flerfaldiga och stora förtjenster om 

 Svenska Floran sätta vi i främsta rummet, att han lärde 

 oss inse, att Svenska naturen erbjuder den säkraste källan 

 för bestämmandet af Linnés växter. Man ansåg sig före 

 Wahlenberg böra följa utländska författares hugskott och 



