110 



stämdt företräde), utan ännu mera i rasonerande arbeten*); 

 den moderna mångordigheten verkar på läsaren förslappan- 

 de, så att man efter flera sidors läsning ofta måste fråga 

 sig sjelf: »hvad innehöllo nu dessa?»; man får läsa afhand- 

 lingar på 10 — 20 ark, hvilkas innehåll Linné skulle afslu- 

 tat på en sida (t. ex. Flotow öfver Hcematococcus pluvialis). 

 Vi skulle anse för en stor vinst för vetenskapen, om man 

 i allmänna verk med Linné, Koch och andra klassiska för- 

 fattare rentaf ignorerade allt, hvad man ej af egna under- 

 sökningar eller fullgod auktoritet känner; hvartill man ock 

 väl snart blir tvungen genom litteraturens till oändlighet vä- 

 xande omfång och under dess uppblomstring i samtliga verlds- 

 delar. 1 ingen annan vetenskap anser man sig förbunden 

 afse hvarje compilation eller omoget försök utan värde. En 

 liberal aristokrati, utan reaktionära syften, är i vår tid nöd- 

 vändig för att ej öfversvämmas af dilettantismen. 



Efterforskar man innersta grunden till skiljaktigheten 

 emellan den Linnéanska och nuvarande Botaniken, skall man 

 finna den deruti, att den förra var supranaturalistisk, den 

 senare är rationalistisk. Den förra såg i naturen en högre 

 uppenbarelse, som man äfven måste lyda, fast man ej kunde 

 förklara densamma, och yttre förhållanden (t. ex. karakte- 

 rernas afvikelse) syntes strida dereraot. Egentligen hvilade 



*) Liksom mängden bedömmer en persons vigt och betydelse ef- 

 ter kläderna och den ståt, hvarmed han omgifves, bedömmes 

 ock ofta ett vetenskapligt verks värde efter den typografiska 

 utstyrseln och mångordigheten. 



