112 



tingen slägtet, såsom i naturen gifvet, bestämmer karaktä- 

 rerna eller, som nyare yrka, »slägtet uppkommer genom fa- 

 miljens analys» (Nees v. Esenbeck), d. v. s. genom karak- 

 tärerna, andra att förtiga. Man tvingades derigenom i förra 

 fallet öfverse eller blott som tillfälliga afvikelser anmärka 

 en del underordnade karakterer, hvilket vår tids anspråk på 

 noggranhet icke vill tillåta. Men om man tillägger lika 

 vigt och värde åt det tillfälliga som typiska, betraktar en- 

 skilda afvikande slägten som egna familjer af lika betydelse 

 med de större, blir ingen klar, helgjuten öfversigt möjlig. 

 Om man jemför de nyares slägten och familjer, onekligen 

 vida bättre karakteriserade, med de äldre af Linné och 

 Jussieu, säger oss naturliga känslan, att de senare ofta äro 

 genom sitt totalintryck bättre begränsade, än de förra ge- 

 nom sina minutiösa karakterer. Man har i senare tider in- 

 dragit flera Linnéanska slägten, t. ex. Orobus, Sorbus m. fl., 



uppkomst från nebulosorna. Ingen börjar sitt studium med 

 de lägsta, ofullkomligaste växterna: detta fordrar i flera fall 

 de fullkomligare växternas kännedom. Pä samma sätt bör man 

 vid framställningen af en familj, ett slägte alltid främst fram- 

 ställa de mest typiska och bäst utbildade slägtena, arterna, lik- 

 som man vid beskrifningen af en art framställer först dess 

 typiska hufvudform och från denna nedstiger till dess afvikan- 

 de, ofullkomligare former. I högre mening äro slägtena famil- 

 jens varieteter, arterna slägtets varieteter. På dessa anmärk- 

 ningar lägger jag stor vigt: jag hoppas man deraf inser, huru 

 oriktigt och i praktiskt afseende förvillande t. ex. Rabenhorsts 

 inverterande af hela ordningen i mitt Svampsystem är, så att 

 i hvarje grupp de minst utbildade, ofta tvetydiga arterna stäl- 

 las främst. 



