115 



de äfventyrliga hypotheserna man antagit om stora sjunkna 

 kontinenter, f. ex. mellan Europa och Amerika, östra ar- 

 kipelagen i Indiska hafvet och Filippinerna m. m., för att 

 förklara öfverensstämmelsen uti dessa nu vidt skilda länders 

 vegetation. Vi antaga, att den öfverallt likartade vegeta- 

 tionen i hela den arktiska zonen är lika ursprunglig i bada 

 kontinenterna, då deras yttre fysiska förhållanden öfverens- 

 stämma. Men äfven om man ville fasthalla blott en ut- 

 gängsport för hvarje art, kan deras spridning mycket enk- 

 lare förklaras. Det är en bekant sak, att frön, infrusna i is, 

 kunna bibehålla sin groningsknift, — och kunna de med drif- 

 isen vida lättare kringföras än de stora kullerstenarne. De 

 djerfva hypotheser man framställt om Lappska växternas 

 vandring under isperioden (Lappland egde väl icke då någon 

 vegetation) till aflägsnaste fjäll, ja södra hemisferen, synas 

 oss sluta siu till Rudbeckska iantasierna om folkens utvan- 

 dring frän Lappland. 



Men ännu tydligare framstår denna motsättning emel- 

 lan den äldre supranaturalistiska och moderna rationalisti- 

 ska — eller kanske bestämdare biologiska och materialisti- 

 ska — uppfattningen af naturen i de djupast i vetenska- 



liga grässlag, utan att någon öfverflyttning är tänkbar. Än 

 mer: arktiska och antarktiska zonen liar många slägten och 

 arter gemensamma eller så närbeslägtade, att de kunna ;inses 

 för lokala former. Här är en förflyttning omöjlig. En del väx- 

 ter, synnerligast kryptogamer, äro gemensamma för alla jor- 

 dens länder, helst i bergstrakter, så att man konseqvent skulle 

 antaga blott en kontinent. 



