116 



pen ingripande frågor. En sådan är onekligen, antingen lif- 

 vet är en sjelfständig princip, som ur materien ikläder sig 

 kroppslig gestalt och sjelf utbildar organerna för sin verk- 

 samhet, såsom Aristoteles och Linné antogo, eller det är, 

 enligt en del nyares åsigter, de enkla kemiska elementernas 

 bildninffsdrift, som frambringar organismen och dess funk- 

 tioner, sä att äfven den högsta, tänkandet, blott är en ke- 

 misk process — hvarigenom materialismen förnekar just det, 

 som enligt Cartesius utgör beviset för vår sjelf ständiga till- 

 varo. Ty, säger man, endast de s. k. elementerna äro sär- 

 skilda, väsentliga naturalster; alla de andra äro bildade ge- 

 nom en temporär sammansättning och samverkan af dessa 

 eleraenter. Men, invänder en af vår tids utmärktaste na- 

 turforskare*), hafva grundämnena mera rätt att tillerkän- 

 nas sjelfständighet än menniskan sjelf? Ar det en mera 

 djerf hypothes, att menniskan tänker sjelf, att djuret rör 

 sig sjelf, plantan sjelf frambringar de bestämda formerna 

 för sin organism, än att grundämnena i sina olika förenin- 

 gar frambringa tänkandet, den fria rörelsen och de typiskt 

 oföränderliga formerna? Eller månne ett mekaniskt konst- 

 stycke bildas genom egenskaperna hos det material, hvaraf 

 det sammansättes, utan en sjelfständig verkmästare? Der- 

 igenom förnekas visst icke, att grundämnena finnas öfver 

 allt, och att utom dem intet af nämnda fenomener kan in- 

 träffa. Men en högre enhet kan i sig förena flera lägre; 



*) A. braun, Verjung. d. Gew. 



