119 



togamernas studium i allmänhet vunnit större vigt och högre 

 betydelse; men fast man icke nu kan stanna vid den, för- 

 tjänar den alltid grundligt studeras. Att Linné och hans 

 efterföljare förbisågo den anatomiskt-fysiologiska delen, ehuru 

 de deruppå grundade zoologiska systemet, har sin förkla- 

 ring deruti, att växternas struktur är så enkel och efter olika 

 media föränderlig samt deras organer, utom fröredningens, 

 utan bestämda funktioner, att denna del för växterna aldrig 

 kan blifva af den betydelse som bland djuren. Utom de 

 allmänna resultaterna kunna dessa undersökningar endast 

 blifva af intresse för dem, som egna dem specielt studium. 

 Inlärande af dess specialiteter som en utanlexa, utan att 

 tillika undersöka och jemföra föremålen under mikroskopet, 

 är ännu mera fruktlöst än blotta inlärandet af en mängd 

 namn, då man åtminstone måste hafva föremålet under ögo- 

 nen. Men just de allmänna resultaterna, som för dagen göra 

 mesta uppseende (t. ex. Schleidenska befruktningstheorien, 

 antagandet af parti lenog ene sis bland växterna, Barys öfver- 

 förande af Slemsvamparna*) (Myxogastres) till Djurriket), 

 blifva vanligen, efter att hafva gjort sin rund genom litte- 



alltför mycket förbisedd; det är just uti denna, vigtigaste skill- 

 naden emellan Linnéanska och närvarande Botaniken fram- 

 träder. 

 *) Man lägger allt för stor vigt på en del ej ännu afslutade iakt- 

 tagelser om de lägsta parasitväxtei-nas inflytande på kulturväx- 

 terna. Så intressanta dessa än i theoretiskt hänseende kunna 

 vara, är frukten af dem för pr.iktiska landtbruket ganska rin- 

 ga, då alla svampars framträdande i massa ytterst beror på 

 gynnande klimateriska orsaker. 



