120 



raturen, öfvergifna och begrafna i glömskans flod. Deremot 

 framstår Linné ännu oöfverträffad i den biologiska Botani- 

 ken. De många herrliga uppsatser i denna väg, som finnas 

 i Linnés Ämwnitates AcademiccB, grunda sig på en uppfatt- 

 ning af lifvets verksamhet i stort; som snillets skapelser 

 äro de oförgängliga. 



Linnéanska definitionen*) på Botaniken: den natur- 

 vetenskap, som af handlar växternas kännedom, synes oss sa 

 enkel och omfattande, att vi, efter tagen kännedom af de 

 sednare kontroversierna (jmfr. Schleiden), tveka lemna någon 

 af de nyare företräde. Efter Botanikens definition börjar 

 Linné sin lärobok med Botanikens litteratur och historiska 

 utveckling, hvilka ämnen i nyare läroböcker ställas sist el- 

 ler alldeles förbigås. Linné lägger synnerlig vigt på före- 

 skriften, att »nybörjaren bör göra sig väl bekant med lit- 

 teraturen, städse gående till källorjien. Uti Filosofi, Estetik 

 m. fl. vetenskaper utgör just deras historia en hufvuddel; 

 men i naturvetenskaperna inskränker man sig för närvaran- 

 de vanligen till de nyaste arbeten. Jag tror mig icke göra 

 samtiden någon orättvisa, om jag antager, att den äldre, för- 

 linnéanska litteraturen icke är flertalets starka sida; man 

 kan ock vara en stor artkännare utan grundligare erudition; 

 men Linné räknade dessa endast till Botanophili. Man kla- 

 gar vanligen öfver de äldre författarnes dunkelhet och svå- 

 righeten**) att försätta sig i deras tankegång, men det är 



*) Scientia naturalis, quse vegetabilium cognitionem tradit. Linné. 

 "*) Vi vore frestade att antaga detta vara en följd af vår tids för- 



