123 



vetenskapen städse bör sträfva som sitt yttersta mål, men 

 att dess fullt noggranna lösning lika litet skulle lyckas som 

 quadratura circuli. Den Linnéanska satsen, att »i naturen 

 förekomma inga tvära af brott»*), passar vida mindre på 

 djurriket med sina skarpare begränsade klasser och famil- 

 jer, än på växtriket, der man utom de fyra (eller fem**) 

 större provinserna knappast finner någon skarpt begränsad. 

 Man antog länge, att, när man fullständigare lärt känna väx- 

 ternas mångfald, skulle systemet klarn;:; tvärtom hafva med 

 de hopade upptäckterna gränserna allt mer och mer utplå- 

 nats***). Sjelfva benämningarne naturliyt och artipc-ielt sy- 

 stem äro icke fullt riktiga, ty till sitt innehåll måste båda 

 vara hemtade ur naturen och till sin form blifva artificiella. 

 Liksom natur och konst äro tvenne motsatta begrepp, så 

 äfven natur och system. Naturen framställer icke för 

 oss något system, utan endast en mångfald af former, som 



*) Natura non facit saltus. Linne. 



**) I fall man vill räkna Gtjtnnnspnuifr som en särskild provins. 

 Vi skulle heldre villja anse dem som en öfvergångsgrupp mel- 

 lan fanerogamer och kryptogamer. 

 ***) Så hafva numera alla gränser försvunnit mellan Sotanaceic och 

 Pvrscnahv, fapannirra' och Fionufiancr. och framför allt emel- 

 lan Homonemeernas större afdelningar. Jag har allt för ofta 

 blifvit bedragen på uppgifna absoluta skiljemärken emellan 

 närbeslägtade växtgrupper för att fatta förtroende för de nya 

 man uppgifver, helst om de äro mikrologiska, då afvikelserna 

 mindre falla i ögonen. — Också blir man icke skicklig som sy- 

 stematiker efter mängden af växter man känner, utan genom 

 klar uppfattning af hela växtrikets utveckling och den enskilda 

 växtens utbildning. 



